Projektas

LIETUVOS RESPUBLIKOS VYRIAUSYBĖ

NUTarimas

DĖL Lietuvos Respublikos KREDITO UNIJŲ įstatymo Nr. I-796 pakeitimo įstatymo projekto Nr. XIIP-3772, Lietuvos Respublikos Centrinės kredito unijos įstatymo Nr. VIII-1682 pakeitimo įstatymo projekto Nr. XIIP-3771, Lietuvos Respublikos kredito unijų įstatymo Nr. I-796 pakeitimo įstatymo projekto Nr. XIIP-4106 ir Lietuvos Respublikos Centrinės kredito unijos įstatymo Nr. VIII-1682 pakeitimo įstatymo projekto Nr. XIIP-4105

2016 m. d. Nr.

Vilnius

Vadovaudamasi Lietuvos Respublikos Seimo statuto 138 straipsnio 3 dalimi ir atsižvelgdama į Lietuvos Respublikos Seimo valdybos 2016 m. balandžio 20 d. sprendimo Nr. SV-S-1468 „Dėl įstatymų projektų išvadų“ 43, 44, 50 ir 51 punktus, Lietuvos Respublikos Vyriausybė nutaria:

1. Iš esmės pritarti Lietuvos Respublikos kredito unijų įstatymo Nr. I-796 pakeitimo įstatymo projektui Nr. XIIP-3772 (toliau – KUĮ projektas Nr. XIIP-3772) ir Lietuvos Respublikos Centrinės kredito unijos įstatymo Nr. VIII-1682 pakeitimo įstatymo projektui Nr. XIIP-3771 (toliau – CKUĮ projektas Nr. XIIP-3771) ir pasiūlyti Lietuvos Respublikos Seimui tobulinti KUĮ projektą Nr. XIIP-3772 ir CKUĮ projektą Nr. XIIP-3771 pagal šias pastabas ir pasiūlymus:

1.1. KUĮ projekte Nr. XIIP-3772 siūloma nustatyti, kad kredito unijų vadovų kvalifikacijos ir patirties reikalavimus nustato priežiūros institucijos teisės aktai. Atsižvelgiant į tai, kad minėta nuostata siūloma reglamentuoti asmenų teisės į darbą įgyvendinimą, siūlytina esminius reikalavimus kredito unijų vadovų kvalifikacijai ir patirčiai nustatyti įstatyme, o priežiūros institucijos teisės aktuose būtų nustatyta reikalavimų vertinimo tvarka.

1.2. Atsižvelgiant į tai, kad kriterijai ir reikalavimai licencijai gauti ar kiti reikalavimai, susiję su asmenų teisių ir pareigų reguliavimu, turi būti išdėstyti tik įstatymuose, tikslintinas KUĮ projektas Nr. XIIP-3772 ir CKUĮ projektas Nr. XIIP-3771, nustatant, kad priežiūros institucijos teisės aktai ne nustato, o tik detalizuoja prašymų dėl licencijų, leidimų, sutikimų išdavimo ar dėl kitų veiksmų atlikimo pateikimo, nagrinėjimo ir jų išdavimo tvarką bei detalius reikalavimus pateikiamiems dokumentams.

1.3. Pagal KUĮ projekto Nr. XIIP-3772 25 straipsnio 3 dalies 9 punkto nuostatas kredito unijos valdyba turėtų teisę priimti sprendimus dėl disponavimo kredito unijos turtu ir ilgalaikio turto įsigijimo, kredito unijų ilgalaikių paskolų paėmimo ir suteikimo, laidavimo ar garantavimo už kitų asmenų prievoles, jeigu turto vertė ar sandorių suma viršija 1/10 kredito unijos nuosavo kapitalo, tačiau tik tokiu atveju, jeigu jai tokią teisę suteiktų visuotinis kredito unijos susirinkimas bei tokia valdybos teisė būtų nustatyta kredito unijos įstatuose. Atsižvelgiant į tai, siūlytina projekto 18 straipsnio 2 dalį papildyti atskiru punktu, nustatančiu kredito unijos visuotinio narių susirinkimo teisę priimti atitinkamus sprendimus.

1.4. CKUĮ projekto Nr. XIIP-3771 5 straipsnio 2 dalies 4 punkte siūloma nustatyti centrinės kredito unijos teisę kredito unijoms centrinės kredito unijos narėms nustatyti papildomus reikalavimus dėl kredito unijų vidaus kontrolės ir rizikos vertinimo (valdymo) organizavimo, organizacinės struktūros ir vidaus valdymo, kapitalo pakankamumo ir kitų veiklos riziką ribojančių normatyvų dydžių, apskaitos tvarkymo ir finansinių ataskaitų sudarymo, o projekto 5 straipsnio 5 punkte siūloma nustatyti centrinės kredito unijos teisę duoti nurodymus kredito unijoms centrinės kredito unijos narėms pašalinti atliekant jų stebesėną ir tikrinimą nustatytus pažeidimus. Atkreiptinas dėmesys, kad analogiškas teises kredito unijų atžvilgiu KUĮ projekte Nr. XIIP-3772 siūloma suteikti ir priežiūros institucijai. Taigi abi institucijos turėtų teisę nustatyti kredito unijoms tam tikrus papildomus reikalavimus, o, nustačiusios pažeidimus ar trūkumus, duoti kredito unijoms privalomuosius nurodymus per nustatytus terminus juos pašalinti. Vengiant funkcijų dubliavimosi, siūlytina centrinių kredito unijų įgaliojimus suderinti su siūlomais priežiūros institucijos – Lietuvos banko - įgaliojimais.

2. Nepritarti Lietuvos Respublikos kredito unijų įstatymo Nr. I-796 pakeitimo įstatymo projektui Nr. XIIP-4106 (toliau – Alternatyvus KUĮ projektas) ir Lietuvos Respublikos Centrinės kredito unijos įstatymo Nr. VIII-1682 pakeitimo įstatymo projektui Nr. XIIP-4105 (toliau – Alternatyvus CKUĮ projektas; kartu – Alternatyvūs įstatymų projektai) dėl šių priežasčių:

2.1. Kredito unijų sektorius susiduria su reikšmingomis problemomis, dėl kurių 2013–2014 metais Lietuvoje bankrutavo 5 kredito unijos, o 2015 metais net 23 kredito unijos dirbo nuostolingai. Esminės tai lėmusios priežastys: kredito unijų kapitalas nėra tvarus ir tinkamas efektyviai padengti susikaupusių nuostolių; neužtikrinta tinkama turto kokybė, rizikos valdymas, efektyvus vadovavimas, solidarumo ir bendruomeniškumo – pamatinių kooperacijos principų įgyvendinimas. Be to, kredito unijų sektorius yra fragmentiškas, veikia keliais sisteminiais lygiais – dalis kredito unijų šiuo metu visiškai nedalyvauja jokioje papildomą stabilumą užtikrinančioje sistemoje, kita dalis – yra įsteigusios Lietuvos centrinę kredito uniją (toliau – LCKU) ir dalyvauja jos sudarytame Stabilizacijos fonde, tačiau ir šią sistemą, kaip parodė praktika, reikalinga sustiprinti, ypač atsižvelgiant į Europos Sąjungos (toliau – ES) mastu priimtus sprendimus finansinio stabilumo užtikrinimo srityje. Pastebėtina, kad po pastarosios finansų krizės, kurios metu ES valstybių narių finansų sektorius patyrė ženklių nuostolių ir bankrotų ir kurių pasekmėms spręsti ES valstybės narės skyrė nemažas sumas mokesčių mokėtojų lėšų, ES mastu finansų sektoriuje ne tik sugriežtinti rizikos ribojimo (kapitalo pakankamumo) reikalavimai, bet ir imtasi priemonių, kuriomis siekiama užtikrinti, kad ateityje finansų sektoriaus problemoms spręsti mokesčių mokėtojų lėšos nebūtų naudojamos, o visos problemos būtų sprendžiamos vidiniais finansų sektoriaus ištekliais. Šioje srityje paminėtinos tokios ES teisinės iniciatyvos, kaip vienas iš bankų sąjungą sudarančių ramsčių – Bendras bankų ir kitų įstaigų pertvarkymo mechanizmas (kuris yra nustatytas 2014 m. liepos 15 d. Tarybos ir Europos Parlamento reglamentu (ES) Nr. 806/2014, kuriuo nustatomos kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių pertvarkymo vienodos taisyklės ir vienoda procedūra, kiek tai susiję su bendru pertvarkymo mechanizmu ir Bendru pertvarkymo fondu, ir iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 (OL 2014 L 225, p. 1)) ir jo veikimui pagrindą sudaranti 2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/59/ES, kuria nustatoma kredito įstaigų ir investicinių įmonių gaivinimo ir pertvarkymo sistema ir iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 82/891/EEB, direktyvos 2001/24/EB, 2002/47/EB, 2004/25/EB, 2005/56/EB, 2007/36/EB, 2011/35/ES, 2012/30/ES bei 2013/36/ES ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (ES) Nr. 1093/2010 bei (ES) Nr. 648/2012 (OL 2014 L 173, p. 190) (toliau – Direktyva 2014/59/ES), nustatanti naują ES veikiančių bankų ir didelių investicinių įmonių pertvarkymo režimą. Esminiai naujojo režimo elementai yra su problemomis susidūrusių įstaigų nuostolių padengimas įstaigų dalyvių ir kreditorių lėšomis (jų turimų finansinių priemonių nurašymas ar konvertavimas) ir tolesnių pertvarkymo priemonių finansavimas paties sektoriaus lėšomis, nenaudojant mokesčių mokėtojų lėšų (iš įstaigų įmokų kaupiamo Pertvarkymo fondo pagalba). Bankų sąjungą reglamentuojantys ES teisės aktai Lietuvoje veikiančių kredito unijų veiklai netaikytini, todėl tikslinga Lietuvoje įdiegti kredito unijų sektoriaus stabilumą užtikrinančias priemones, atitinkančias visoje ES įtvirtintus principus, pagal kuriuos visuomenė turėtų būtų apsaugota nuo kaštų, susijusių su atskirų kredito unijų bankrotų padariniais, prisiėmimo.

Sprendžiant kredito unijų sektoriaus problemas jau yra imtasi atitinkamų iniciatyvų. Lietuvos Respublikos Seimo valdybos 2014 m. gegužės 16 d. sprendimu Nr. SV-S-634 „Dėl darbo grupės Tvarios kreditų unijų veiklos koncepcijos projektui parengti sudarymo“ sudaryta Tvarios kredito unijų veiklos koncepcijos (toliau – Koncepcija) projektui parengti darbo grupė, į kurią buvo pakviesti Lietuvos Respublikos Seimo, Lietuvos banko, Finansų ministerijos ir kredito unijų asociacijų atstovai. Lietuvos Respublikos Seimo Biudžeto ir finansų komitetas 2015 m. kovo 18 d. posėdžio sprendimu Nr. 109-S-1 „Dėl Tvarios kreditų unijų veiklos koncepcijos ir joje numatytų keisti Lietuvos Respublikos teisės aktų projektų parengimo“ pritarė Koncepcijai, numatančiai kredito unijų sektoriaus sisteminę reformą, kurios pagrindiniai uždaviniai – kredito unijų mokumo užtikrinimas visų kredito unijų dalyvavimu kryžminių garantijų sistemoje, kredito unijų kapitalo tvarumo užtikrinimas, kooperacijos ir integracijos, taip pat savireguliacijos, valdymo stiprinimas. KUĮ projektas Nr. XIIP-3772 ir CKUĮ projektas Nr. XIIP-3771 atitinka Koncepciją. Alternatyvūs įstatymų projektai neatitinka Koncepcijos ir joje nustatytų uždavinių: kredito unijų veiklos misija ne tik aiškiai neapibrėžiama, bet ir kuriamos prielaidos kredito unijoms toliau tolti nuo veiklos misijos bei panašėti su bankais ir investiciniais fondais (pvz., didinamas finansinių paslaugų skaičius, plečiamas finansinių paslaugų teikimas ne nariams, įtvirtinama kredito unijos galimybė iki 70 proc. turto investuoti į skolos vertybinius popierius ir pan.); kredito unijų integracija ir kooperacija tarp kredito unijų ne tik nėra sustiprinama, bet sektoriaus susiskaidymas dar labiau didinamas (pvz., siūloma nustatyti ir taikyti skirtingus reikalavimus tame pačiame sektoriuje veikiantiems subjektams – kredito unijoms centrinės kredito unijos narėms ir taip vadinamoms savarankiškoms kredito unijoms, taip pat skirtingas unijų dalyvavimo stabilumo užtikrinimo sistemose sąlygas); kredito unijų sektoriaus stabilumo užtikrinimo priemonės nesustiprinamos, bet susilpninamos (pvz., centrinės kredito unijos stabilizavimo fondo valdymas ir panaudojimas stokoja apibrėžtumo ir panaudojimo užtikrintumo, nesiūloma sukurti efektyvios kryžminių garantijų sistemos, kuri užtikrina savireguliacijos paskatas tarp kredito unijų); didinamos paskatos kredito unijoms prisiimti dar daugiau rizikos (pvz., numatoma, kad investicijos į įmonių skolos vertybinius popierius galėtų sudaryti net iki 30 proc. skolos vertybinių popierių portfelio, numatoma galimybė kredito unijoms steigti juridinius asmenis ir pan.). Atsižvelgiant į tai, Alternatyviais įstatymų projektais nebūtų pasiektas Koncepcijos tikslas – užtikrinti kredito unijų sektoriaus veiklos tvarumą, kad kredito unijos veiktų saugiai, patikimai ir veiksmingai tenkintų visuomenės poreikius, o veiklos nesėkmės atveju mokesčių mokėtojų lėšos nebūtų naudojamos nesėkmės pasekmėms spręsti.

2.2. Alternatyviais įstatymų projektais nebūtų sukurta vieninga ir patikima mokumo užtikrinimo sistema, kuri mažintų kredito unijų nemokumo riziką ir tuo pačiu neigiamą jos poveikį visuomenei. Alternatyviuose įstatymų projektuose yra siūloma dvejopa kredito unijų stabilumą užtikrinančių fondų sistema: vieną sistemą sudarytų valstybės įmonės „Indėlių ir investicijų draudimas“ administruojamas Kredito unijų stabilizacijos fondas, kuriame privalomai dalyvautų centrinėms kredito unijoms nepriklausančios kredito unijos, taip pat centrinių kredito unijų narės kredito unijos, kurios neturėtų įsteigto savo stabilizacijos fondo, bei galėtų savanoriškai dalyvauti centinių kredito unijų narės kredito unijos, kurios turi įsteigusios savo stabilizacijos fondą (toliau – Kredito unijų stabilizacijos fondas), kitą – centrinių kredito unijų narių kredito unijų pasirinkimu sudaromas stabilizacijos fondas (toliau – centrinės kredito unijos stabilizacijos fondas). Atkreiptinas dėmesys, kad šie fondai tiek kartu, tiek atskirai nėra pakankami užtikrinti veiksmingą kredito unijų mokumo užtikrinimo sistemą. Kredito unijų dalyvavimas pasirinktinai Kredito unijų stabilizacijos fonde, arba centrinės kredito unijos stabilizacijos fonde, nesukuria vieningos sistemos.

2.3. Dalyvavimas Kredito unijų stabilizacijos fonde neapsaugotų kredito unijų nuo nemokumo ir visų su tuo susijusių neigiamų pasekmių, kadangi:

2.3.1. Kredito unijų stabilizacijos fondo sudarymo ir panaudojimo principai neužtikrintų šio fondo pajėgumo ir galimybių išspręsti kredito unijų problemas, nes, viena vertus, periodinėmis (ex ante) įmokomis fonde numatoma sukaupti palyginti mažą sumą (1 procentą nuo kredito unijos turimų indėlių sumos), o papildomų (ex post) įmokų dydis būtų ribojamas, kita vertus, gelbėti kredito uniją Kredito unijų stabilizacijos fondo lėšomis nebūtų privaloma. Atkreiptinas dėmesys, kad nėra reglamentuojamos situacijos, kuomet kredito unijai susiduriant su problemomis, kurios negali būti išspręstos dėl Kredito unijų stabilizacijos fondo nepakankamumo ar dėl to, kad Kredito unijų stabilizacijos fondo valdyba šių problemų nesprendžia;

2.3.2. nėra ekonominių paskatų kredito unijoms, dalyvaujančioms Kredito unijų stabilizacijos fonde, siekti savo ir kitų kredito unijų veiklos efektyvumo, imtis priemonių nemokumo susidarymo situacijoms užkirsti. Kredito unijų stabilizacijos fondo valdybai, kuri būtų sudaroma iš pačių kredito unijų, t.y. iš dalyvaujančių kredito unijų atstovų ir, galimai, iš kitų institucijų atstovų, Alternatyviu KUĮ projektu suteikiami įgaliojimai nėra pakankami. Nors Kredito unijų stabilizacijos fondo valdyba turėtų teisę sunkumų patiriančioms ir kitoms kredito unijoms teikti tam tikras rekomendacijas, susijusias su prevencija, kredito įstaigos pertvarkymu ar kitais veiksmais, tačiau Kredito unijų stabilizacijos fondo valdyba nevykdytų realios kredito unijų priežiūros ir kontrolės, todėl neturėtų galimybės laiku ir veiksmingai reaguoti į kredito unijų padėtį, užkirsti kelią kredito unijų sektoriaus mastu plintančioms problemoms ir savalaikiai taikyti atitinkamas priemones tam panaudojant Kredito unijų stabilizacijos fondo lėšas. Be to, Kredito unijų stabilizacijos fondo valdybai nenumatoma veiksmingų realių priemonių, užtikrinančių jos rekomendacijų įgyvendinimą.

2.4. Kredito unijų stabilizacijos fondui nesant pakankamam, Alternatyviame CKUĮ projekte siūlomi papildomai kredito unijų pasirinkimu sudaromi centrinių kredito unijų stabilizacijos fondai taip pat nėra pajėgūs prisidėti apsaugant visuomenę nuo kredito unijų bankrotų pasekmių, nes:

2.4.1. Alternatyviame CKUĮ projekte siūlomomis teisinio reguliavimo priemonėmis nėra skatinamas vieningas visoms kredito unijoms savireguliacijos mechanizmas, užtikrinantis kredito unijų savikontrolę ir nuolatinę stebėseną bei prisidedantis prie sėkmingos kredito unijų veiklos, bet ir silpninamas tas, kuris taikomas šiuo metu LCKU. Alternatyviame CKUĮ projekte numatoma centrinei kredito unijai suteikti galią stebėti ir tikrinti savo nares kredito unijas, nustatyti joms papildomas veiklos riziką ribojančias priemones, užtikrinančias jų tinkamą veiklą, tačiau centrinė kredito unija imperatyviai neįpareigojama sudaryti ir kaupti centrinės kredito unijos stabilizacijos fondą savo ir savo narių kredito unijų mokumui užtikrinti. Tokių centrinių kredito unijų, kurios savo įstatuose nenumatytų stabilizacijos fondo steigimo, narės kredito unijos privalėtų dalyvauti valstybės įmonės „Indėlių ir investicijų draudimas“ administruojamame Kredito unijų stabilizacijos fonde, kuriame dalyvauti privalėtų ir centrinės kredito unijos neįsteigusios kredito unijos. Tokiu būdu kredito unijoms sukuriamos nepatrauklios sąlygos jungtis į centrines kredito unijas, nes tai sugriežtintų jų kontrolę, bet nepadėtų užtikrinti jų mokumo;

2.4.2. Alternatyviame CKUĮ projekte siūloma leisti, kad centrinę kredito uniją sudarytų 3 kredito unijos, jei šių kredito unijų turtas viršija 50 mln. eurų. Pažymėtina, kad mokumą užtikrinanti sistema veikia tuo efektyviau, kuo daugiau yra dalinamasi rizika, t. y. kuo daugiau narių sistemoje dalyvauja. Tai reiškia, kad išliktų didelė rizika, kad 3 kredito unijos nesugebėtų suteikti tarpusavio pagalbos vienai ar kelioms kredito unijoms susidūrus su sunkumais. Be to, tokiu atveju galėtų veikti keliolika centrinių unijų ir išliktų kredito unijų sektoriaus fragmentacija.

2.5. Skirtingų reikalavimų nustatymas kredito unijoms, nedalyvaujančioms centrinės kredito unijos stabilizacijos fonde, ir kredito unijoms, dalyvaujančioms centrinės kredito unijos stabilizacijos fonde, skatintų tolesnį sektoriaus skaidymąsi ir fragmentaciją. Įgyvendinus Alternatyvaus KUĮ projekto nuostatas būtų sukurta dvilypė sistema, kurioje vienodą, t. y. kredito unijos, statusą turintys subjektai galėtų veikti pagal skirtingus reguliavimo režimus skirtingomis sąlygomis. Alternatyviame KUĮ projekte pateikiami 2 kredito unijų apibrėžimai – kredito unijų ir savarankiškų kredito unijų. Savarankiška kredito unija apibrėžiama kaip centrinėms kredito unijoms nepriklausanti kredito unija, kurios perskaičiuoto I lygio kapitalo suma yra ne mažesnė nei 1 milijonas eurų. Vien tik mažiausio perskaičiuoto I lygio kapitalo sumos nustatymas savarankiškoms kredito unijoms nelaikytinas rodikliu, galinčiu nulemti reikšmingai saugesnę ir patikimesnę šių kredito unijų veiklą nei kitų kredito unijų. Be to, centrinei kredito unijai priklausančioms kredito unijoms pačių kredito unijų sprendimu būtų galimybė taikyti ir aukštesnius rizikos ribojimo reikalavimus, taip pat būtų vykdoma jų papildoma priežiūra ir kontrolė. Skirtingas reguliavimas tame pačiame sektoriuje veikiantiems subjektams skatintų didesnę veiklos riziką prisiimančius ar mažiau atsakingą veiklą vykdančius subjektus siekti išvengti griežtesnės veiklos kontrolės, didesnės atsakomybės. Tai reiškia, kad ne tik išliktų dabartinė fragmentuota kredito unijų sistema, tačiau jos skaidymasis ir toliau didėtų.

2.6. Siūlomas reglamentavimas sudarytų prielaidas kredito unijoms pritraukti kredito unijos veikla nesidominčių narių, tokiu būdu ne tik nebūtų sprendžiama šiuo metu egzistuojanti valdymo problema, kuomet kredito unijų savininkai nesidomi kredito unijos veikla ir nedalyvauja visuotiniuose narių susirinkimuose priimant visai kredito unijai svarbius sprendimus, bet ir dar labiau silpnintų kredito unijų valdymą kooperatiniais pagrindais:

2.6.1. Alternatyviame KUĮ projekte siūloma leisti ir fiziniams, ir juridiniams asmenims būti kredito unijos asocijuotais nariais, tačiau tokių narių niekas nesietų, jiems nebūtų taikomi narystės kriterijai. Asocijuoti nariai paprastai naudojasi visomis narių teisėmis, išskyrus balsavimą visuotiniame narių susirinkime ir dalyvavimą kredito unijos valdyme. Todėl būtų tolstama nuo kooperacijos pagrindų;

2.6.2. siūlomas pajinio įnašo už pagrindinį pajų dydžio sumažinimas iki 1 euro (šiuo metu yra 30 eurų) taip pat neskatintų pajus įsigijusių asmenų tapti visaverčiais kredito unijos savininkais, besidominčiais kredito unijos veikla ir jos efektyvumu.

2.7. Alternatyviame KUĮ projekte numatytos kredito unijų riziką didinančios priemonės, tokios kaip galimybė kredito unijoms ženklią jų turto dalį (iki 70 procentų) investuoti į vertybinius popierius, atitinkančius nustatytus kredito reitingus. Toks reguliavimas nepriimtinas, kadangi kredito unijos, pasinaudojusios tokia galimybe, iš esmės veiktų kaip investiciniai fondai, nors investavimui skirtos iš asmenų surinktos lėšos būtų draudžiamos indėlių draudimu. Atkreiptinas dėmesys, kad kolektyvinių investavimo subjektų veiklos reguliavimas yra iš principo kitoks, reguliavimu siekiama užtikrinti tinkamą investuotojų (klientų) interesų apsaugą. Indėlių draudimo taikymas investicijoms yra nepriimtinas, investicijų draudimui taikomi kiti principai. Investuojantieji į rizikingas finansų priemones turi prisiimti galimą nuostolių riziką.

2.8. Alternatyviu KUĮ projektu būtų iškraipoma indėlių draudimo sistema, siūlymai neatitinka ES teisės aktų ir nesiderina su viso finansų sektoriaus finansinio stabilumo užtikrinimo tikslais. Alternatyvaus KUĮ projekte yra siūloma įtvirtinti, kad kredito unijos bankroto atveju Kredito unijų stabilizacijos fondo lėšos gali būti panaudojamos atsiskaityti su bankrutavusios kredito unijos kreditoriais prieš nukreipiant kreditorių reikalavimus į valstybės įmonę „Indėlių ir investicijų draudimas“ dėl indėlių draudimo išmokų išmokėjimo ir tokiu atveju Kredito unijų stabilizacijos fondas turėtų pirmumo teisę atgauti šiems kreditoriams išmokėtas lėšas valstybės įmonės „Indėlių ir investicijų draudimas“ atžvilgiu kreditorių reikalavimų tenkinimo eilėje. Tokie siūlymai nepriimtini, nes:

2.8.1. valstybės įmonė „Indėlių ir investicijų draudimas“ prisideda prie viso finansų sektoriaus, o ne tam tikros jo dalies finansinio stabilumo užtikrinimo. Bankrutavusios kredito unijos kreditoriams indėlių draudimo išmokos mokamos iš valstybės įmonės „Indėlių ir investicijų draudimas“ administruojamo Indėlių draudimo fondo, kuris kaupiamas ne vien kredito unijų, bet ir kitų kredito įstaigų įmokomis;

2.8.2. 2014 m. balandžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/49/ES dėl indėlių garantijų sistemų (OL 2014 L 173, p. 149) (toliau – Direktyva 2014/49/ES) įpareigoja valstybes nares, kad jų teritorijoje būtų įdiegta ir oficialiai pripažinta viena ar kelios indėlių draudimo sistemos, veikiančios šioje direktyvoje nustatyta harmonizuota tvarka, užtikrinančios kiekvienam indėlininkui 100 000 eurų indėlių apsaugą. Kredito įstaiga negali priimti indėlių, jei nedalyvauja pripažintoje indėlių draudimo sistemoje. Direktyva 2014/49/ES bei ją įgyvendinantis Lietuvos Respublikos indėlių ir įsipareigojimų investuotojams draudimo įstatymas užtikrina, kad kiekvienas indėlininkas įgyja reikalavimo teisę į indėlių draudimo išmoką nuo indėlių draudžiamojo įvykio dienos iš Lietuvoje veikiančios indėlių draudimo sistemos, bet ne didesnę, kaip 100 000 eurų. Pažymėtina, kad Alternatyviuose įstatymų projektuose nesiūloma Kredito unijų stabilizacijos fondui nustatyti reikalavimų, atitinkančių Direktyvoje 2014/49/ES indėlių garantijų sistemoms įtvirtintus reikalavimus, kurie leistų Kredito unijų stabilizacijos fondą laikyti pripažinta indėlių draudimo sistema Lietuvoje. Taigi, siūlomos nuostatos iškraipytų ES lygyje sureglamentuotą indėlių draudimo sistemą;

2.8.3. Alternatyviame KUĮ projekte siūlomas įtvirtinti Kredito unijų stabilizacijos fondas, nebūdamas pripažinta indėlių draudimo sistema Lietuvoje, galėtų teikti tik papildomą apsaugą indėlininkams kompensuodamas bankrutavusioje kredito įstaigoje laikytą 100 000 eurų viršijančią indėlio sumą. Tačiau nėra aišku, kokia apimtimi ir kokia tvarka kompensacijos už 100 000 eurų sumą viršijančius indėlius būtų mokamos. Taigi, galimi atvejai, kai būtų visiškai ar iš dalies atsiskaitoma tik su kai kuriais kreditoriais, neužtikrinama vienoda indėlininkų apsauga;

2.8.4. siūlomas kreditorių eilės pakeitimas neatitiktų principų, įtvirtintų Direktyvoje 2014/59/ES, kurie taikomi bankams ir kitoms įstaigoms. Direktyva 2014/59/ES įpareigoja valstybes nares užtikrinti aukštesnį apdraustųjų indėlių ir indėlių garantijų sistemų prioritetą kreditorių reikalavimų tenkinimo eilėje nei kitų indėlių.

2.9. Kredito unijų stabilizacijos fondas turėtų poveikį valdžios sektoriaus finansams. Alternatyviame KUĮ projekte siūloma pagrindinio šiame projekte numatomo kredito unijų stabilumo užtikrinimo mechanizmo – Kredito unijų stabilizacijos fondo valdymą ir administravimą pavesti valstybės įmonei „Indėlių ir investicijų draudimas“, kurios savininko teises ir pareigas įgyvendina Lietuvos Respublikos finansų ministerija, ir valdybai. Valdybą sudarytų privačių ūkio subjektų kredito unijų (Kredito unijų stabilizacijos fondo dalyvių) atstovai, taip pat į ją galėtų būti deleguojami Lietuvos banko, Lietuvos Respublikos finansų ministerijos, valstybės įmonės „Indėlių ir investicijų draudimas“ ir centrinių kredito unijų atstovai. Kredito unijų stabilizacijos fondo valdyba priimtų sprendimus dėl įmokų į Kredito unijų stabilizacijos fondą dydžio, Kredito unijų stabilizacijos fondo panaudojimo išmokoms, nustatytų Kredito unijų stabilizacijos fondo lėšų investavimo tvarką, o valstybės įmonė „Indėlių ir investicijų draudimas administruotų Kredito unijų stabilizacijos fondą: kauptų įmokas, tvarkytų Kredito unijų stabilizacijos fondo apskaitą, vykdytų valdybos nurodymus dėl išmokų išmokėjimo.

Pažymėtina, kad, valstybės įmonė „Indėlių ir investicijų draudimas“ šiuo metu yra priskirta valdžios sektoriaus subjektams. Atsižvelgiant į tai, Kredito unijų stabilizacijos fondas taip pat būtų priskirtinas valdžios sektoriui, jo finansiniai srautai tiesiogiai įtakotų valdžios sektoriaus finansus, t.y. deficitą bei skolą.

Ministras Pirmininkas

Finansų ministras