LIETUVOS RESPUBLIKOS CIVILINIO KODEKSO 3.1, 3.3, 3.16, 3.140, 3.150, 3.194, 3.229, 3.230, 3.231, 3.234, 3.235 STRAIPSNIŲ IR III KNYGOS III DALIES IR VI SKYRIAUS PAVADINIMŲ PAKEITIMO, KODEKSO PAPILDYMO 3.2301 IR 3.2302 STRAIPSNIAIS, BEI 3.232 IR 3.233 STRAIPSNIŲ PRIPAŽINIMO NETEKUSIAIS GALIOS įstatymO projektO

AIŠKINAMASIS RAŠTAS

1. Įstatymo projekto rengimą paskatinusios priežastys, parengto projekto tikslai ir uždaviniai:

Lietuvos Respublikos civilinio kodekso 3.1, 3.3, 3.16, 3.140, 3.150, 3.194, 3.229, 3.230, 3.231, 3.234, 3.2.35 straipsnių ir III knygos III dalies ir VI skyriaus pavadinimų pakeitimo, kodekso papildymo 3.2301 ir 3.2302 straipsniais, bei 3.232 ir 3.233 straipsnių pripažinimo netukusiais galios įstatymo projektas (toliau – Projektas) parengtas siekiant sudaryti sąlygas funkcionuoti Lietuvos Respublikos civilinio kodekso (toliau – CK) trečiosios knygos XV skyriuje numatytoms teisės normoms, reguliuojančioms bendrai gyvenančių asmenų, nesudariusių santuokos (sugyventinių), teisinius santykius.

Vyriausybė 2004 m. vasario 23 d. nutarimu Nr. 204 buvo pritarusi Vidaus reikalų ministerijos parengtam Lietuvos Respublikos partnerystės (bendro gyvenimo neįregistravus santuokos) įstatymo projektui ir pateikusi šį projektą Lietuvos Respublikos Seimui. Kadangi pateiktame projekte partnerystė praktiškai buvo prilyginta santuokai, kurios išskirtinumas įtvirtintas Konstitucijoje, Seimo Teisės ir teisėtvarkos komitetas 2004 m. liepos 14 d. pasiūlė grąžinti projektą tobulinti, taip pat pasiūlė atlikti tyrimus dėl svarstyto įstatymo įsigaliojimo pasekmių ir, atsižvelgiant į kitų valstybių patirtį, iš esmės apsispręsti dėl registruotos partnerystės instituto tikslingumo. 2004 m. lapkričio 2 d. Seimo plenariniame posėdyje buvo priimtas sprendimas Lietuvos Respublikos partnerystės (bendro gyvenimo neįregistravus santuokos) įstatymo projektą Nr. IXP-3272 grąžinti iniciatoriams tobulinti.

Siekiant visapusiškai išanalizuoti CK pakeitimo galimybes, teisingumo ministras sudarė tarpžinybinę darbo grupę, į kurią buvo įtraukti akademinės visuomenės, Lietuvos notarų rūmų, Centrinės hipotekos įstaigos, Vaiko teisių apsaugos kontrolieriaus įstaigos, Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos, Teisingumo ministerijos atstovai. Minėtai darbo grupei išanalizavus CK pakeitimo galimybes, Teisingumo ministerija parengė Civilinio kodekso 2.18, 2.19, 3.16, 3.229, 3.230, 3.232, 3.234, 3.235 straipsnių pakeitimo ir Kodekso papildymo 3.2291, 3.2292 straipsniais įstatymo projektą, kuriame buvo nustatyta partnerystės registravimo tvarka bei patikslintos kai kurios CK trečiosios knygos XV skyriaus nuostatos. Vyriausybė 2007 m. rugpjūčio 14 d. nutarimu Nr. 828 buvo pritarusi Civilinio kodekso 2.18, 2.19, 3.16, 3.229, 3.230, 3.232, 3.234, 3.235 straipsnių pakeitimo ir Kodekso papildymo 3.2291, 3.2292 straipsniais įstatymo projektui ir pateikusi šį projektą Lietuvos Respublikos Seimui. 2007 m. rugsėjo 25 d. Seimo plenariniame posėdyje buvo priimtas sprendimas Civilinio kodekso 2.18, 2.19, 3.16, 3.229, 3.230, 3.232, 3.234, 3.235 straipsnių pakeitimo ir Kodekso papildymo 3.2291, 3.2292 straipsniais įstatymo projektą Nr. XP-2459 grąžinti iniciatoriams tobulinti.

2012 m. vasario 21 d. konsultuojantis su Teisingumo ministerija Seimo nariai Dalia Kuodytė ir Algis Kašėta užregistravo Lietuvos Respublikos civilinio kodekso 2.18, 2.19, 3.140, 3.229, 3.230, 3.231, 3.232, 3.233, 3.234, 3.235 straipsnių pakeitimo ir Kodekso papildymo 3.2291, 3.2341, 3.2342 straipsniais įstatymo projektą XIP-4097, tačiau Lietuvos Respublikos Seimo Teisės departamentas pažymėjo, kad projekto 6,7 ir 9 straipsniai kelia abejonių dėl atitikimo teisinės valstybės principui ir Konstitucijos 23 str., tam pritarė Teisės ir teisėtvarkos komitetas, todėl išanalizavus ir atsižvelgdama į pastabas, Seimo narė paruošė šias pataisas.

Analizuojant CK pakeitimo galimybes, taip pat buvo atsižvelgta į Teisės instituto 2006 metais atlikto tyrimo „Partnerystės instituto reglamentavimas Europos valstybėse“ parengtą ataskaitą, be to, buvo remtasi Hagos tarptautinės privatinės teisės konferencijos medžiaga: 2008 m. kovo mėn. preliminarus dokumentas Nr. 11 Vidaus teisės ir tarptautinės privatinės teisės vystymasis gyvenimo nesusituokus, įskaitant ir registruotą partnerystę, klausimu.

Atkreiptinas dėmesys, kad 2011 m. rugsėjo 28 d. Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas priėmė nutarimą „Dėl Lietuvos Respublikos Seimo 2008 m. birželio 3 d. nutarimu Nr. X-1569 „Dėl Valstybinės šeimos politikos koncepcijos patvirtinimo“ patvirtintos Valstybinės šeimos politikos koncepcijos nuostatų atitikties Lietuvos Respublikos Konstitucijai“, kuriame, be kita ko, buvo paminėta, kad pagal Konstituciją, inter alia jos 38 straipsnio 1 dalies nuostatas, yra saugomos ir ginamos kitokios nei santuokos pagrindu sudarytos šeimos, inter alia santuokos nesudariusių vyro ir moters bendras gyvenimas, kuris grindžiamas pastoviais emocinio prieraišumo, tarpusavio supratimo, atsakomybės, pagarbos, bendro vaikų auklėjimo ir panašiais ryšiais bei savanorišku apsisprendimu prisiimti tam tikras teises ir pareigas, kurie yra konstitucinių motinystės, tėvystės ir vaikystės institutų pagrindas. Todėl, kaip Konstitucinis Teismas pažymėjo, valstybė turi pareigą ne tik „nustatyti teisinį reguliavimą, kuriuo inter alia būtų sudarytos prielaidos šeimai tinkamai funkcionuoti, būtų stiprinami šeimos santykiai, ginamos šeimos narių teisės ir teisėti interesai“, bet ir pareigą „įstatymais ir kitais teisės aktais taip sureguliuoti šeimos santykius, kad nebūtų sudaroma prielaidų diskriminuoti šeimos santykių dalyvių (kaip antai santuokos neįregistravusių bendrai gyvenančių vyro ir moters, jų vaikų (įvaikių), vieno iš tėvų, auginančio vaiką (įvaikį) ir kt.)“. Atsižvelgiant į Konstitucinio Teismo išdėstytus argumentus, iškyla būtinybė įstatymais sudaryti prielaidas partnerystės instituto funkcionavimui.

Šiuo metu realiai egzistuoja faktiniai partnerystės santykiai, tačiau šie santykiai vis dar nėra reguliuojami teisės aktais. Siekiant užtikrinti asmenų teisių ir teisėtų interesų apsaugą, taip pat teisinio reguliavimo aiškumo, būtina įstatyminiu lygiu nustatyti partnerystės teisinių santykių reguliavimą. Pažymėtina, kad teismų praktikoje (pavyzdžiui, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartys civilinėse bylose Nr. 3K-3-383/2008, Nr. 3K-3-302/2006) bendras asmenų gyvenimas nesusituokus pripažįstamas kaip pagrindas atsirasti bendrajai dalinei nuosavybei tarp sugyventinių, nustatyti uzufruktą sugyventinių vaikams iki pilnametystės, taip pat sugyventinių teisės yra pripažįstamos kituose teisės aktuose, pavyzdžiui, Lietuvos Respublikos išmokų vaikams įstatyme, Lietuvos Respublikos piniginės socialinės paramos nepasiturinčioms šeimoms ir vieniems gyvenantiems asmenims įstatyme Lietuvos Respublikos valstybės paramos būstui įsigyti ar išsinuomoti bei daugiabučiams namams atnaujinti (modernizuoti) įstatyme.

Svarbu atkreipti dėmesį į tai, kad teismų pozicija, vertinant sugyventinių tarpusavio turtinius santykius, keitėsi.

2006 m. birželio 13 d. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas nutartyje civilinėje byloje Nr. 3K-7-332/2006 (toliau – 2006 m. LAT išplėstinės teisėjų kolegijos nutartis) nurodė, kad „CK trečiosios knygos ,,Šeimos teisė“ reglamentuojami teisiniai santykiai atsiranda santuokos, giminystės, bendro gyvenimo nesudarius santuokos ir kitokiais įstatyme įtvirtintais pagrindais. Tam, kad atsirastų šie teisiniai santykiai, būtinas atitinkamas juridinis faktas, pavyzdžiui, santuokos sudarymas, partnerystės, gimimo įregistravimas ir panašiai. Šalių santuoka nebuvo sudaryta, tačiau jos savo tarpusavio santykius laikė artimais ir ketino santuoką įregistruoti (tai patvirtina kreipimasis į Civilinės metrikacijos skyrių), neįregistravę santuokos kartu išgyveno 16 metų. Teismų priimtais sprendimais nustatyta, kad gyvenant kartu tarp šalių susiklostė ne tik asmeniniai neturtiniai, bet ir turtiniai santykiai.“

2006 m. LAT išplėstinės teisėjų kolegijos nutartyje taip pat pažymima, kad „nesusituokusių, tačiau gyvenančių kartu asmenų įgytam turtui negalioja bendrosios jungtinės nuosavybės prezumpcija, ir dėl to sugyventiniai, atsižvelgdami į kiekvieno iš jų indėlį į įgytą ar sukurtą turtą, gali įrodinėti turimą tokio turto dalį bendrąją dalinę nuosavybę reglamentuojančių teisės normų pagrindu“. Be to, minėtoje nutartyje nurodoma, kad „atitinkamas sugyventinių turtas, nors nuosavybės teise įregistruotas vieno iš jų vardu, gali būti pripažintas bendrąja daline nuosavybe, jei įrodoma, kad toks turtas buvo įgytas abiejų sugyventinių iš bendrų lėšų ir jų naudojamas“, o „nutraukus bendrą gyvenimą, bendrai įgytas sugyventinių turtas gali būti atidalijamas jų susitarimu arba kreipiantis į teismą“.

Išplėstinė teisėjų kolegija 2006 m. LAT išplėstinės teisėjų kolegijos nutartyje apibūdino nesusituokusių ir kartu gyvenančių asmenų (tarp kurių kilo konkretus ginčas konkrečiomis aplinkybėmis) tarpusavio santykius, pažymėdama, kad „nors šalys nesudarė santuokos, tačiau bylos duomenys liudija apie jų tarpusavio santykius, artimus šeiminiams santykiams: tai gyvenimas kartu 16 metų, rūpinimasis bendra buitimi ir poilsiu, vienas kito sveikata ir ieškovės sūnaus auklėjimu bei išlaikymu iki universiteto baigimo, turto įsigijimas ir kita. Toks šalių tarpusavio santykių pobūdis reikšmingas šalių turtiniams santykiams tiek įgyjant, tiek ir atidalijant bendrą turtą.“

Taigi, teismų praktika (2006 m. LAT išplėstinės teisėjų kolegijos nutartis) traktavo nesusituokusių ir kartu gyvenančių asmenų tarpusavio santykius kaip artimus šeiminiams santykiams ir jų turtiniams santykiams taikė bendrosios dalinės nuosavybės teisę reglamentuojančias normas. Tačiau, atkreiptinas dėmesys, jog teismų praktika kito ir sugyventinių turtiniams santykiams imta taikyti ne tik bendrąją dalinę nuosavybę reglamentuojančias normas, tačiau ir prievolių teisės institutą – jungtinę veiklą reglamentuojančias normas.

Pavyzdžiui, 2010 m. lapkričio 30 d. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartyje civilinėje byloje Nr. 3K-3-482/2010 (toliau – 2010 m. LAT nutartis) laikomasi pozicijos, jog „nesusituokusių asmenų gyvenimas drauge, ūkio tvarkymas kartu, bendro turto kūrimas abiejų naudotomis iš bendro ūkio gautomis ir asmeninėmis lėšomis, bendru jų darbu, teismui gali būti pakankamas pagrindas pripažinti buvus asmenų susitarimą dėl bendros jungtinės veiklos, sukuriant bendrąją dalinę nuosavybę (1964 m. CK 472, 474 straipsniai; 2000 m. CK 6.969, 6.971 straipsniai)“. 2010 m. LAT nutartyje, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas, remdamasis byloje nustatytomis faktinėmis aplinkybėmis dėl sugyventinių santykių (gyveno kartu, bendrai tvarkė ūkį, įgijo bendro turto), sugyventinių santykius teisiškai kvalifikavo kaip jungtinės veiklos (partnerystės) teisinius santykius ir dėl ginčo turto teisinio statuso minėtoje byloje sprendė pagal jungtinę veiklą bei bendrąją dalinę nuosavybę reglamentuojančias teisės normas.

Be to, pažymėtina 2011 m. spalio 24 d. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis civilinėje byloje Nr. 3K-3-410/2011 (toliau – 2011 m. LAT nutartis), kurioje Lietuvos Aukščiausiasis Teismas padarė išvadą, kad nesusituokusių asmenų gyvenimas drauge, ūkio tvarkymas kartu, bendro turto kūrimas asmeninėmis lėšomis ir bendru jų pačių darbu teismui yra pakankamas pagrindas pripažinti buvus tokių asmenų susitarimą dėl jungtinės veiklos (partnerystės) sukuriant bendrąją dalinę nuosavybę (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis civilinėje byloje Nr. 3K-3-410/2011).

Taigi, teismų praktika (lyginant 2006 m. LAT išplėstinės teisėjų kolegijos nutartį su 2010 m. ir 2011 m. LAT nutartimis) nesusituokusių ir gyvenančių kartu asmenų atžvilgiu pasikeitė – šių asmenų tarpusavio santykiai 2006 m. LAT išplėstinės teisėjų kolegijos nutartyje tapatinti su šeiminiais santykiais (CK trečiosios knygos ,,Šeimos teisė“ reglamentuojami teisiniai santykiai atsiranda santuokos, giminystės, bendro gyvenimo nesudarius santuokos ir kitokiais įstatyme įtvirtintais pagrindais.), o, tuo tarpu, 2010 m. ir 2011 m. LAT nutartyse nesusituokusių ir gyvenančių kartu asmenų santykiai imti traktuoti kaip prievolių teisės dalis, jiems pritaikant jungtinės veiklos (partnerystės) CK šeštosios knygos institutą. Tuo tarpu atkreiptinas dėmesys, kad partnerystės (sugyventinių) teisiniai santykiai pagal savo prigimtį yra šeimos teisiniai santykiai, reglamentuojami CK trečiojoje knygoje, todėl Projektu siūloma įtvirtinti 2006 m. LAT išplėstinės teisėjų kolegijos suformuotą praktiką, sprendžiant nesusituokusių ir kartu gyvenančių asmenų (partnerių) tarpusavio ginčus remtis CK trečiosios knygos nuostatomis, reglamentuojančiomis šeimos teisę, ir partnerių turtiniams santykiams taikyti bendrąją dalinę nuosavybę reglamentuojančias normas.

Projektu siekiama įtvirtinti partnerystės institutą Lietuvoje kaip vieną iš asmeninių santykių formų, suteikti kuo didesnę apsaugą silpnesniajai partnerystės santykių šaliai (sugyventiniui) ir bendriems sugyventinių vaikams. Asmenų gyvenimas kartu (jiems nesudarius santuokos) Lietuvoje yra paplitęs reiškinys, todėl svarbu užtikrinti šių asmenų turtines teises ir pareigas bei silpnesniojo partnerio ir sugyventinių bendrų vaikų teisinę apsaugą.

2. Įstatymo projekto iniciatoriai (institucija, asmenys ar piliečių įgalioti atstovai) ir rengėjai:

Iniciatorius Seimo narė Dalia Kuodytė. Rengėjai: Seimo narė Dalia Kuodytė ir Seimo narės padėjėja Romutė Urbanovičienė.

3. Kaip šiuo metu reguliuojami įstatymo projekte aptarti teisiniai santykiai:

CK 3.229 straipsnyje nustatyta, kad šio kodekso trečiosios knygos XV skyriaus normos nustato turtinius santykius tarp vyro ir moters, kurie, įregistravę savo partnerystę įstatymų nustatyta tvarka, bendrai gyvena ne mažiau kaip vienerius metus neįregistravę santuokos (sugyventiniai), turėdami tikslą sukurti šeiminius santykius. Taigi šiuo metu CK trečiosios knygos XV skyriaus normomis numatyta reglamentuoti registruotą partnerystę (ne įstatyminę, kaip siūloma Projektu), o net ir įregistravus partnerystę, partnerystės institutą reglamentuojančios normos galėtų būti pradedamos taikyti tik jeigu bendras gyvenimas trunka ne mažiau kaip vienerius metus. Tačiau, kaip minėta, pagal Lietuvos Respublikos civilinio kodekso patvirtinimo, įsigaliojimo ir įgyvendinimo įstatymo 28 straipsnį Civilinio kodekso trečiosios knygos XV skyriaus normos dėl bendro gyvenimo neįregistravus santuokos įsigalioja nuo įstatymo, reglamentuojančio partnerystės įregistravimo tvarką, įsigaliojimo momento. Šis įstatymas nėra ir nebuvo priimtas, todėl CK trečiosios knygos XV skyriaus normos nėra įsigaliojusios, taigi CK 3.299-3.305 straipsniai negali būti taikomi.

Šiuo metu CK trečiosios knygos XV skyriaus normomis numatyta reglamentuoti kai kuriuos partnerių (sugyventinių) turtinius santykius ir nereglamentuojami partnerių tarpusavio asmeniniai neturtiniai santykiai.

Nesant nustatyto partnerystės teisinių santykių reguliavimo, šiuo metu asmenų, kurie faktiškai gyvena kaip partneriai (sugyventiniai), turtiniai ginčai teismų praktikoje sprendžiami taikant jungtinės veiklos (partnerystės), t. y. prievolių teisės institutą (CK šeštoji knyga), tačiau tokiu atveju kiekvieną kartą turi būti įrodytas tikslas įgyti turtą bendrojoj nuosavybėn, bendros lėšos, indėlis į turto pagerinimą, bendrosios dalinės nuosavybės egzistavimas ir kita, o tai iš esmės apsunkina silpnesnės santykių šalies padėtį. Be to, šiuo atveju nėra taikoma papildoma bendrų partnerių vaikų apsauga ir gali būti taikomos tik bendros CK trečiosios knygos nuostatos, reguliuojančios tėvų turtines ir išlaikymo pareigas vaikams.

4. Kokios siūlomos naujos teisinio reguliavimo nuostatos ir kokių teigiamų rezultatų laukiama:

Projektu siūloma apibrėžti partnerystę, įtvirtinant, jog partnerystė yra pilnametystės sulaukusių, nesiejamų artimos giminystės ryšių ir santuokos nesudariusių sugyventinių monogamijos principu paremtas bendras gyvenimas šeimoje užregistravus Lietuvos Respublikos gyventojų registre abiejų sugyventinių notariškai patvirtintą pareiškimą dėl partnerystės ir sutartį šio kodekso 3.2301 ir 3.231 straipsnių nustatyta tvarka.

Pažymėtina, kad partnerystės pagal įstatymą modeliu siekiama apsaugoti silpnesnę šalį (sugyventinį), sureguliuojant sugyventinių teises ir pareigas taip, kad dėl sugyventinio, kuris vengia paviešinti tarpusavio santykius, neveikimo, nenukentėtų kitos šalies interesai. Įstatyminės partnerystės modeliu taip pat siekiama apsaugoti sugyventinių bendrų vaikų interesus, užtikrinant jų teisę į visavertį auklėjimą, aprūpinimą ir būstą.

Tuo pačiu pažymėtina, kad registruotos partnerystės institutas daugelyje Europos valstybių yra skirtas tos pačios lyties asmenų santykiams įteisinti, atsižvelgiant į tai, kad šie asmenys neturi teisės sudaryti santuokos. Tos pačios lyties asmenų registruota partnerystė yra reglamentuota Danijoje (1989 m.), Norvegijoje (1993 m.), Švedijoje (1994 m.), Islandijoje (1996 m.), Olandijoje (1998 m.), Vokietijoje ir Suomijoje (2001 m.). Tad Lietuvai, taip pat atsisakyti įtvirtinti registruotą partnerystę tarp pačios lyties asmenų nėra objektyvių priežasčių.

Pagrindinis partnerystės teisinio reguliavimo tikslas vis dėlto yra ne tokių santykių išviešinimas, bet silpnesnio partnerio ir vaikų apsauga. Šiuo aspektu partnerystės pagal įstatymą modelis yra pranašesnis už registruotos partnerystės modelį. Tuo pačiu pažymėtina, kad siekiant užtikrinti ir trečiųjų asmenų interesus, Projektu siūloma įtvirtinti nuostatą, kad trečiųjų asmenų atžvilgiu partnerystė sukelia teisines pasekmes tuo atveju, jeigu Lietuvos Respublikos gyventojų registre yra užregistruotas abiejų partnerių asmeniškai pasirašytas ir notarine tvarka patvirtintas abiejų sugyventinų bendras pareiškimas dėl partnerystės ir sutarties (CK projekto 12 straipsnis). Taip pat siūloma nustatyti, sugyventinių šeimos turto teisinį statusą nuo partnerystės įregistravimo Lietuvos Respublikos gyventojų registre bei projekto 13 straipsnyje sutarties sudarymo. Taip pat projekte nustatyta nuo kada kyla teisinės pasekmes trečiųjų asmenų atžvilgiu.

Pabrėžtina, jog Projekte bendras gyvenimas kartu nėra ribojamas konkrečiu terminu (pavyzdžiui, vieneri metai), nes manytina, jog kiekvienu konkrečiu atveju sugyventinių faktinio gyvenimo kartu nuolatinumui ir ilgalaikiškumui apibrėžti negali būti primetamas tam tikras laiko tarpas, dirbtinai reiškiantis, jog terminui suėjus sugyventinių gyvenimas kartu tampa ilgalaikis ir nuolatinis. Pabrėžtina, jog partnerystės pagal įstatymą institutas būtų pradedamas taikyti nuo pareiškimo dėl partnerystės užregistravimo Lietuvos Respublikos registrų centre ir sutarties sudarymo (3.231 straipsnis). Tačiau būtina atkreipti dėmesį, kad abiejų partnerių bendro gyvenimo tikslas turi sutapti – siekis sukurti šeiminius santykius, t. y. partnerius turi vienyti bendro tikslo suvokimas, noras prisiimti tarpusavio įsipareigojimus.

Projekte siūloma įtvirtinti, kad sugyventiniai sudarydami partnerystę privalo sudaryti notarine tvarka sutartį, kurioje jie nustato bendrai įgyto ir naudojamo turto padalijimo klausimus pasibaigus jų bendram gyvenimui. Tokiai sutarčiai mutatis mutandis taikomos šio kodekso 3.101–3.108 straipsnių nuostatos.

Esminė partnerystės savybė – paprastumas lyginant su santuoka. Ji gali būti sudaroma aiškiai ir greitai, o nutraukiama – skaidriai ir be ilgų teisnių bylinėjimųsi, kurie dažnai seka santuoką. Sutartyje bus numatomi visi finansiniai poros aspektai, kurie, skyrybų atveju, bus greitai ir teisingai išsprendžiami.

Projekte siūloma įtvirtinti asmenines neturtines partnerių teises ir pareigas, konkrečiai, lojalumo pareigą, pareigą gerbti vienas kitą ir pareigą remti kitą partnerį moraliai (3.230 straipsnio 2 dalis). Minėtos pareigos yra tiek teisinės partnerių pareigos vienas kitam, tiek moralinės partnerių pareigos. Šios pareigos yra tarpusavyje susijusios ir vienos pažeidimas reikštų kitos pažeidimą, be to, jų savitumas pasireiškia tuo, kad nėra numatyta sankcijų už šių pareigų nevykdymą, tuo labiau, negalima priversti partnerių vykdyti šias pareigas. Aptariamų asmeninių neturtinių partnerių pareigų pažeidimas ar jų nevykdymas gali reikšti partnerystės pabaigą. Lojalumo pareiga reiškia, kad partneris turi veikti kito partnerio, partnerių (sugyventinių) šeimos interesais, t. y. jis negali priešinti savo asmeninių interesų kito partnerio ar partnerių (sugyventinių) šeimos interesams. Lojalumas reikalauja iš partnerių abipusio pasitikėjimo vienas kitu, jų atvirumo. Partnerio neištikimybė reikštų lojalumo pareigos pažeidimą. Abipusės pagarbos pareiga reiškia, kad partneriai privalo paisyti vienas kito nuomonės, būti vienas kitam ištikimi, visus partnerių šeimos gyvenimo klausimus spręsti abipusiu susitarimu, nevartoti prieš vienas kitą ir kitus partnerių šeimos narius fizinės prievartos, smurto, negrasinti, nedaryti psichologinio spaudimo ir panašiai. Pareiga remti kitą partnerį moraliai reiškia, kad partneriai privalo rūpintis vienas kitu: fizine, psichologine, dvasine būkle. Be to, atkreipiamas dėmesys, kad partnerystės teisiniams santykiams, taip pat kaip ir visiems CK trečioje knygoje reglamentuojamiems santykiams taikomas CK trečiosios knygos I dalies I skyrius, kuriame įtvirtinti šeimos teisės šaltiniai (CK 3.2 straipsnis), šeimos santykių teisinio reglamentavimo principai (CK 3.3 straipsnis) ir kitos nuostatos.

Taip pat pažymėtina, kad įstatyminė partnerystė, nenustatant minimalaus bendro gyvenimo termino, kuriam suėjus pradedamos taikyti partnerystę reglamentuojančios normos, yra įtvirtina Prancūzijoje – partnerystė siejama su stabilumo ir nuolatinumo kriterijais dviem žmonėms gyvenant poroje. Švedijoje, kurios įstatyminis skirtingų lyčių partnerystės teisinis reguliavimas panašus į Projektu siūlomą įstatyminį teisinį reglamentavimą, taip pat nėra nustatyto minimalaus bendro gyvenimo termino, o partnerystę reglamentuojančios teisės normos taikomos nuo faktinės partnerių gyvenimo pradžios, kuomet sugyventinius (moterį ir vyrą) sieja nuolatinis bendras gyvenimas, poros (seksualiniai) santykiai ir bendrai naudojamas būstas. Todėl, Projekto rengėjų nuomone, Lietuvoje reglamentuojant partnerių bendrą gyvenimą nėra tikslinga jį apibrėžti konkrečiu terminu, tačiau būtina, jog partnerių bendras gyvenimas atitiktų sąlygą, jog partneriai, gyvendami kartu, turi tikslą sukurti šeiminius santykius. Kilus ginčui dėl partnerystės santykių egzistavimo, nurodytų kriterijų vertinimas būtų paliktas teismo diskrecijai.

Siūloma CK papildyti nauju 3.2302 straipsniu, skirtu partnerystės pabaigos reguliavimui, kuriuo remiantis, partnerystė pasibaigia, kai sugyventiniai nutraukia bendrą gyvenimą kartu; kai sugyventiniai tarpusavyje sudaro santuoką; kai vienas iš sugyventinių miršta arba įsiteisėjusiu teismo sprendimu yra paskelbiamas mirusiu; kai įsiteisėja teismo sprendimas pripažinti vieną iš sugyventinių nežinia kur esančiu. Taip pat pažymėtina, kad siūlomo CK 3.2302 straipsnio 1 dalies 1 punkto atveju (kai sugyventiniai nutraukia bendrą gyvenimą kartu) partnerystės pabaigos faktas, jeigu bendras pareiškimas dėl partnerystės buvo registruotas Lietuvos Respublikos gyventojų registre, gali būti panaudotas prieš trečiuosius asmenis, tik jei Lietuvos Respublikos gyventojų registre yra užregistruojamas notarine tvarka patvirtintas bendras abiejų sugyventinių ar vieno iš sugyventinių vienašalis pareiškimas dėl partnerystės pabaigos. Pagal CK 3.2302 straipsnį partnerystės nutraukimo faktas galėtų būti registruojamas tiek dvišaliu, tiek vienašaliu pareiškimu. Siekiant teisinio apibrėžtumo ir tikrumo, apie ketinimą nutraukti partnerystę vienašaliu pareiškimu sugyventinis turi įspėti kitą sugyventinį per notarą prieš du mėnesius.

CK trečiosios knygos XV skyriaus 3.234 straipsnyje siūloma reglamentuoti, koks turtas laikomas asmenine sugyventinių nuosavybe, kuri nėra bendroji dalinė sugyventinių nuosavybė. Asmenine sugyventinių nuosavybe pripažįstamas turtas, abiejų sugyventinių atskirai įgytas iki partnerystės pradžios, sugyventinio asmeninio naudojimo daiktai (avalynė, drabužiai, profesinės veiklos įrankiai) ir kitas turtas, nurodytas 3.234 straipsnyje. Pažymėtina, kad pagal CK 3.234 straipsnį faktas, kad tam tikras turtas priklauso asmeninei vieno sugyventinio nuosavybei, gali būti įrodytas tik rašytiniais įrodymais, išskyrus atvejus, kai įstatymas leidžia liudytojų parodymus arba to turto prigimtis ir pobūdis patys savaime įrodo, kad turtas yra vieno sugyventinio asmeninė nuosavybė.

Rengiant Projektą, be kita ko, buvo siekiama atriboti partnerystę nuo santuokos, nes, nepaisant kai kurių panašumų, partnerystė nėra tapatinama su santykiais, atsirandančiais sudarius santuoką. Projektu nesiekiama pakeisti ar susilpninti santuokos instituto, atvirkščiai – pritariama nuomonei, kad santuoka yra platesnės apimties teises ir pareigas sukeliantis institutas. Pagrindinis partnerystės instituto tikslas yra įstatyme nustatyti sugyventinių turtines garantijas ir apginti silpnesnę šalį. Esminė partnerystės savybė – paprastumas lyginant su santuoka. Ji gali būti sudaroma aiškiai ir greitai, o nutraukiama – skaidriai ir be ilgų teisnių bylinėjimųsi, kurie dažnai seka santuoką. Vedybų sutartyje bus numatomi visi finansiniai poros aspektai, kurie, skyrybų atveju, bus greitai ir teisingai išsprendžiami.

Apibendrinant pažymėtina, kad priėmus Projektą, bus sudarytos sąlygos funkcionuoti CK trečiosios knygos XV skyriuje numatytoms teisės normoms, reguliuojančioms bendrai gyvenančių asmenų, nesudariusių santuokos (sugyventinių), turto teisinį režimą, taip pat bus sudarytos prielaidos silpnesniojo partnerio turtinių interesų bei nepilnamečių vaikų interesų gynimui.

5. Numatomo teisinio reguliavimo poveikio vertinimo rezultatai (jeigu rengiant įstatymo projektą toks vertinimas turi būti atliktas ir jo rezultatai nepateikiami atskiru dokumentu), galimos neigiamos priimto įstatymo pasekmės ir kokių priemonių reikėtų imtis, kad tokių pasekmių būtų išvengta

Partnerystės pagal įstatymą modelio galimi teisinio reguliavimo trūkumai:

1) išliks tikimybė, kad jeigu vienas iš sugyventinių neigtų partnerystės faktą ir nesutiktų jo paviešinti, kitas sugyventinis būtų priverstas kreiptis į teismą ir įrodinėti partnerystės faktą;

2) nesant partnerystės registravimo ir nepaviešinus partnerystės santykių egzistavimo, apie partnerystės santykius nebus informuoti tretieji asmenys. Notarams, tvirtinantiems sandorius dėl nekilnojamojo turto, bus apribota galimybė užtikrinti silpnesniojo partnerio apsaugą partnerių turtiniuose santykiuose, tačiau, kaip minėta, Projektu yra numatyta, kad trečiųjų sąžiningų asmenų teisės tokiu atveju yra apsaugotos, o kitas sugyventinis turi teisę tokius sandorius ginčyti ir tokiu būdu reikalauti nuostolių atlyginimo iš nesąžiningo partnerio.

Atsižvelgiant į Projektu siūlomo teisinio reguliavimo privalumus ir trūkumus, vis dėlto pastebėtina, kad pagrindinis partnerystės teisinio reguliavimo tikslas yra ne tokių santykių išviešinimas prieš trečiuosius asmenis, o, visų pirma, silpnesniojo partnerio teisinė apsauga, taip pat vaikų teisių ir interesų apsauga. Be to, svarbus ir individualios pasirinkimo laisvės apsektas – tikslinga asmenims suteikti galimybę pasirinkti (santuoką arba partnerystę), o valstybė turi gerbti tiek partnerystę, tiek santuoką – tai svarbu asmeniui tiek emocinio, tiek teisinio tikrumo ir stabilumo prasme.

6. Kokią įtaką priimtas įstatymas turės kriminogeninei situacijai, korupcijai:

Įstatymo priėmimas įtakos kriminogeninei situacijai, korupcijai, verslo sąlygoms neturės.

7. Kaip įstatymo įgyvendinimas atsilieps verslo sąlygoms ir jo plėtrai:

Įstatymo projektas įtakos verslo sąlygoms ir jo plėtrai neturės.

8. Įstatymo inkorporavimas į teisinę sistemą, kokius teisės aktus būtina priimti, kokius galiojančius teisės aktus reikia pakeisti ar pripažinti netekusiais galios:

Gali tekti keisti Lietuvos Respublikos išmokų vaikams įstatymo, Lietuvos Respublikos piniginės socialinės paramos nepasiturinčioms šeimoms ir vieniems gyvenantiems asmenims įstatymo, Lietuvos Respublikos valstybės paramos būstui įsigyti ar išsinuomoti bei daugiabučiams namams atnaujinti (modernizuoti) įstatymo kai kurias normas.

9. Ar įstatymo projektas parengtas laikantis Lietuvos Respublikos valstybinės kalbos, Teisėkūros pagrindų įstatymų reikalavimų, o įstatymo projekto sąvokos ir įvardijantys remtinai įvertinti Terminų banko įstatymo ir jo įgyvendinamųjų teisės aktų nustatyta tvarka:

Įstatymo projektas parengtas laikantis Valstybinės kalbos, Įstatymų ir kitų teisės norminių aktų rengimo tvarkos įstatymų reikalavimų, atitinka bendrinės lietuvių kalbos normas.

10. Ar įstatymo projektas atitinka Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos nuostatas ir Europos Sąjungos dokumentus:

Projektas atitinka Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos nuostatas ir Europos Sąjungos teisės normas.

11. Jeigu įstatymui įgyvendinti reikia įgyvendinamųjų teisės aktų,-kas ir kada juos turėtų priimti:

Projektui įgyvendinti reikės parengti Lietuvos Respublikos gyventojų registro nuostatų, patvirtintų Vyriausybės 2000 m. lapkričio 6 d. nutarimu Nr. 1346, pakeitimus, įtraukiant į Gyventojų registre tvarkomų duomenų sąrašą pareiškimą dėl partnerystės.

12. Kiek valstybės, savivaldybių biudžetų ir kitų valstybės įsteigtų fondų lėšų prireiks įstatymui įgyvendinti, ar bus galima sutaupyti (pateikiami prognozuojami rodikliai einamaisiais ir artimiausiais 3 biudžetiniais metais):

Projektui įgyvendinti papildomų biudžeto lėšų nereikės.

13. Įstatymo projekto rengimo metu gauti specialistų vertinimai ir išvados:

Rengdama įstatymų pataisų projektus, kuriais įtvirtinamas partnerystės modelis, rėmėsi Teisės instituto 2006 metais atlikto tyrimo „Partnerystės instituto reglamentavimas Europos valstybėse“ parengta ataskaita. Ataskaitoje išsamiai aprašyta Švedijos, Ispanijos ir kitų Europos šalių praktika partnerystės reglamentavimo srityje. Pažymėtina, jog, pavyzdžiui, Švedijoje, kurios teisės sistema panaši į Lietuvos teisės sistemą, sugyventinių bendras gyvenimas patenka į partnerystę reglamentuojančių įstatymų sritį, jeigu bendras gyvenimas kartu yra nuolatinis bei ilgalaikis, sugyventiniai gyvena kartu kaip pora (palaiko seksualinius ryšius), sugyventiniai dalinasi namų ruošos darbus bei išlaidas namų ūkiui.

Taip pat remtasi Hagos tarptautinės privatinės teisės konferencijos medžiaga: 2008 m. kovo mėn. preliminarus dokumentas Nr. 11 Vidaus teisės ir tarptautinės privatinės teisės vystymasis gyvenimo nesusituokus, įskaitant ir registruotą partnerystę, klausimu. Hagos tarptautinės privatinės teisės konferencijos medžiagoje yra išskiriami du partnerystės modeliai: partnerystė pagal įstatymą (de facto) ir registruota partnerystė, aptariama įvairių pasaulio šalių praktika reglamentuojant asmenų bendrą gyvenimą kartu jiems nesudarius santuokos. Pastebėtina, kad partnerystės pagal įstatymą modelis yra reglamentuotas Prancūzijoje, Ispanijoje, Švedijoje. Į šių valstybių teisinę sistemą panaši Lietuvos teisinė sistema, todėl ir Lietuvoje Projektu siūloma įtvirtinti partnerystės pagal įstatymą modelį, paremtą Lietuvai teisinės sistemos prasme artimų valstybių praktika.

14. Reikšmingi žodžiai, kurių reikia šiam projektui įtraukti į kompiuterinę paieškos sistemą, įskaitant Europos žodyno „ Eurovoc“ terminus, temas bei sritis:

„partnerystė“, „sugyventiniai“.

16. Kiti, iniciatorių nuomone, reikalingi pagrindimai ir paaiškinimai:

Nėra.

Teikia:

Seimo nariai:

Dalia Kuodytė

Eligijus Masiulis

Aušrinė Marija Pavilionienė

Irena Šiaulienė

Gintaras Steponavičius

Šarūnas Gustainis

Birutė Vėsaitė

Giedrė Purvaneckienė

Juras Požėla