LIETUVOS RESPUBLIKOS SEIMO

ŠVIETIMO, MOKSLO IR KULTŪROS KOMITETAS

PAGRINDINIO KOMITETO

I Š V A D A

DĖL REGLAMENTUOJAMŲ PROFESINIŲ KVALIFIKACIJŲ PRIPAŽINIMO ĮSTATYMO PROJEKTO (XP-2453ES)

2008 sausio 16 d. Nr. 2

Vilnius

1. Komiteto posėdyje dalyvavo: Komiteto nariai: Julius Dautartas, Virginijus Domarkas, Vydas Gedvilas, Povilas Jakučionis, Aušrinė Marija Pavilionienė, Audronė Pitrėnienė, Dalia Teišerskytė, Komiteto biuro vedėjas Kęstutis Kaminskas, patarėjos, Rūta Kačkutė, Rūta Norkienė, Lina Joskaudaitė, padėjėjos Janina Antanavičienė, Jurgita Bieliūnienė.

Kiti posėdžio dalyviai: Alvydas Umbrasas,Valstybinės lietuvių kalbos komisijos Svetimžodžių keitimo lietuviškais atitikmenimis skyriaus vyriausiasis specialistas, Birutė Kindurienė, Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos, Žmogiškųjų išteklių plėtros skyriaus vedėjo pavaduotoja, profesinių kvalifikacijų pripažinimo koordinatorė, Regina Narutienė, Gražina Belickienė, Seimo kanceliarijos Terminijos komisijos narės.

2. Ekspertų, konsultantų, specialistų išvados: 1. Seimo kanceliarijos Teisės departamento išvada (2007-09-11)

Pastabų turinys	Komiteto nuomonė	Argumentai
Alternatyvių projektų Teisės departamente negauta. Įvertinę pateiktą Lietuvos Respublikos reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų pripažinimo įstatymo projektą, pažymime, kad teikiamas projektas ne tik neatitinka teisės akto turinio aiškumo ir glaustumo principo, tačiau nesiderina su Lietuvos teisės sistemoje įtvirtinta įstatymų leidybos praktika. Atsižvelgiant į tai, Teisės departamentas negali pateikti konkrečių pastabų ir pasiūlymų šiam projektui. Todėl teikiamos šios pastabos: teikiamu įstatymo projektu siekiama įgyvendinti Europos Sąjungos teisės aktus. Įgyvendinamos direktyvos pažodžiui išverstos į lietuvių kalbą, o jos nuostatos, kurios, beje, yra redaguotinos, atsižvelgiant į bendrąsias lietuvių kalbos taisykles, detaliai įtvirtintos įstatymo projekte. Pabrėžtina, kad toks mechaninis Europos Sąjungos teisės aktų įgyvendinimas bei implementavimas į Lietuvos teisės sistemą teisiniu požiūriu yra ydingas; įstatymuose, kaip pagrindiniuose ir svarbiausiuose Lietuvos teisės sistemos aktuose, paprastai išdėstomi pagrindiniai teisinio reguliavimo principai bei taisyklės, o šiuos principus bei taisykles konkretizuojančios ir detalizuojančios normos įtvirtinamos poįstatyminiuose teisės aktuose (Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimuose, atitinkamos srities ministro įsakymuose); projektu siūlomas toks masiškas blanketinių normų, nukreipiančių į konkrečias įstatymo bei įstatymo priedų normas, įtvirtinimas ne tik nesiderina su teisės akto logiškumo ir aiškumo principu, tačiau gali sukelti ir rimtų teisės akto aiškinimo ir taikymo problemų; teikiamo projekto nuostatos turėtų būti suderintos su galiojančiais Lietuvos Respublikos įstatymais (Švietimo įstatymu, Medicinos praktikos įstatymu ir kt.). Atsižvelgiant į įstatymų leidybos praktiką ir teisės aktų rengimo taisykles, projektas turi būti tobulinamas.	Atsižvelgti Pritarti	Įstatymo projektas perkelia į Lietuvos Respublikos nacionalinę teisę Europos Parlamento ir Europos Tarybos direktyvos 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo (toliau – Direktyva 2005/36/EB), konsolidavusią 15 buvusių direktyvų profesinių kvalifikacijų pripažinimo srityje, nuostatas. Įstatymas reglamentuos Lietuvos Respublikos piliečių profesinių kvalifikacijų pripažinimą tik tokiu atveju, jei profesinės kvalifikacijos yra įgytos kitose Europos Sąjungos valstybėse narėse, siekiantiems dirbti Lietuvos Respublikoje. Įstatymu bus siekiama užtikrinti, kad ES, Europos ekonominės erdvės (EEE) ir Šveicarijos Konfederacijos valstybių piliečiai, įgiję profesines kvalifikacijas ES, EEE ir Šveicarijos Konfederacijoje, savarankiškai arba pagal darbo sutartį galėtų užsiimti ta pačia reglamentuojama profesija ar reglamentuojama profesine veikla Lietuvos Respublikoje tokiomis pat teisėmis kaip ir Lietuvos Respublikos piliečiai. Minėtos direktyvos reglamentavo tris profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistemas (Bendrosios pripažinimo sistemos; profesinės patirties pripažinimas; kvalifikacijos pripažinimas remiantis būtiniausių rengimo reikalavimų derinimu - automatinis pripažinimas), kurias sujungusi Direktyva 2005/36/EB nustatė pereinamumą iš vienos sistemos į kitą. Todėl Įstatymas įtvirtintų vientisą profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistemą palengvintų ir padarytų aiškesnį profesinių kvalifikacijų pripažinimo procesą ne tik profesinės kvalifikacijos pripažinimo siekiantiems asmenims, bet ir jį vykdantiems specialistams. Įstatymas, apimantis visas profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistemas, yra tinkamiausia forma perkelti Direktyvos 2005/36/EB nuostatas į Lietuvos teisę. Įstatymas įtvirtintų bendrąsias trijų minėtų sistemų nuostatas (bendruosius sistemų principus, sąvokas, terminus, būtiniausius rengimo reikalavimus ir kt.), remiantis kuriomis bus rengiami atitinkamų kompetentingų institucijų procedūriniai teisės aktai (14 teisės aktų), reglamentuojantys konkrečių profesinių kvalifikacijų pripažinimą. Jeigu nebūtų bendro teisės akto, perkeliančio bendrąsias nuostatas, kiekviename kompetentingos institucijos teisės akte turėtų būti kartojamos principinės nuostatos arba daromos nuorodos į jas, todėl taikyti šiuos teisės aktus taptų sudėtingiau. Įstatymo projekto prieduose išvardyti diplomų, mokymo institucijų, profesinių vardų, referencinių akademinių metų, profesinių veiklų sąrašai, kuriais remiantis Lietuvos Respublika privalo taikyti automatinio pripažinimo principą. Įstatymo priedai yra automatinio pripažinimo pagrindas, neatsiejama sistemos dalis. Vadovaujantis tuo, jog įpareigojimai, draudimai, esminiai reikalavimai asmenims nustatomi įstatymais, Direktyvoje 2005/36/EB įtvirtinami būtiniausi rengimo reikalavimai, įgytosios teisės taip pat turi būti nustatomi įstatyme (Lietuvos Respublikos Konstitucinio teismo 2006 m. gegužės 31 d. nutarimas). Be to, Direktyva 2005/36/EB įtraukė naujas nuostatas (laisvas paslaugų teikimas, bendrosios platformos), kurios iki šiol nebuvo reglamentuojamos Lietuvos Respublikos nacionalinėje teisėje. Reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų pripažinimo institutas apima įvairioms valstybės ūkio sritims priklausančias reglamentuojamas profesijas, kurias administruoja skirtingo pavaldumo valstybės institucijos ir įstaigos. Remiantis Europos Teisingumo Teismo praktika, Europos Sąjungos direktyvų nuostatos į valstybių narių nacionalines teisės sistemas turi būti perkeliamos kuo tiksliau. Pagal ES teisę „perkėlimas“ - tai tiesioginis direktyvos teksto įtraukimas į nacionalinės teisės aktą. Šis metodas naudojamas tais atvejais, kai direktyva yra labai detali, apima tam tikrus techninius sprendimus, o valstybei narei palikta nedaug laisvės ją įgyvendinant nacionalinėmis priemonėmis. Direktyva 2005/36/EB yra priskiriama prie sudėtingų direktyvų, reikalaujančių tikslaus perkėlimo į nacionalinę teisę. Projekto kalba suredaguota su administracinės kalbos specialistų pagalba. Dėl pastabos dėl „masiško blanketinių normų įtvirtinimo“. Blanketinės normos, kuriose yra nuorodos į Įstatymo projekto priedus, yra neišvengiamos. Jei priedų nuostatos būtų perkeltos į Įstatymo projektą, tada jis būtų labai didelės apimties, perkrautas ir dar labiau nesuprantamas. Kitų blanketinių normų, kuriose būtų nukreipiama į kitų straipsnių nuostatas, įstatyme yra labai nedaug. (16 straipsnio 2 dalis, 17 straipsnio 1 dalis, 51 straipsnio 2 dalis, 53 straipsnio 5, 6 ir 10 dalys, 54 straipsnio 1 dalis, 55 straipsnis). Sąvokos vartojamos Įstatymo projekte turi apimti apibendrintai visų Europos Sąjungos valstybių narių švietimo ir kitas sistemas. Įstatymo projekte vartojamos sąvokos negali būti pažodžiui perkeliamos iš Lietuvos Respublikos švietimo ir kitų įstatymų nuostatų bei sąvokų, kadangi šis Įstatymo projektas numato reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų, įgytų kitose Europos Sąjungos valstybėse, pripažinimo procedūras. Dėl Seimo Teisės departamento pastabos dėl Įstatymo projekto nuostatų neatitikimo Medicinos praktikos įstatymui. Įstatymo projekte nustatyti reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų pripažinimo principai, būtiniausi rengimo reikalavimai medicinos srities profesijoms iki šiol nebuvo įtvirtinti Medicinos praktikos įstatyme. Be to, Įstatymo projektas yra suderintas su Sveikatos apsaugos ministerija, kurios atstovai dalyvavo rengiant Įstatymo projektą. Todėl Įstatymo projekto nuostatos, rengėjų nuomone, yra suderintos Medicinos praktikos įstatymu. Europos Bendrijos steigimo sutarties 226 straipsnis numato galimybę Komisijai kreiptis į Teisingumo Teismą, jeigu kuri nors valstybė neįvykdė savo pareigos pagal Sutartį (dažniausiai kreipiamasi dėl direktyvų neįgyvendinimo). Todėl neperkėlus arba perkėlus netinkamai direktyvos nuostatas, Lietuvos Respublikai gali būti pradėta pažeidimo procedūra. Kadangi Direktyvos 2005/36/EB nuostatos įsigaliojo 2007 m. spalio 20 d., Lietuvos Respublikai jau pradėta pažeidimo procedūra. Be to, atkreipiame dėmesį, kad valstybių narių piliečiai gali tiesiogiai remtis Direktyvos 2005/36/EB nuostatomis, tai yra pasinaudoti jų viršenybe, jei nacionaliniai teisės aktai joms prieštarauja ar kai valstybė narė direktyvos neįgyvendino arba įgyvendino netinkamai.

2. Valstybinės lietuvių kalbos komisijos Terminologijos pakomisės išvada

Valstybinės lietuvių kalbos komisijos Terminologijos pakomisė Lietuvos Respublikos terminų banko įstatymo (Žin., 2004, Nr. 7-129) ir jo įgyvendinamųjų teisės aktų nustatyta tvarka 2007 m. gruodžio 19 d. apsvarstė Lietuvos Respublikos socialinės apsaugos ir darbo ministerijos Terminijos komisijos pateiktas Lietuvos Respublikos reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų pripažinimo įstatymo projekto sąvokas ir jas įvardijančius terminus. Nepritaraujame pagal pastabas pataisytam terminų straipsnių rinkiniui Nr. 854. Siunčiame ataskaitą iš Terminų banko informacinės sistemos. 1. Automatinio profesinės kvalifikacijos pripažinimo principas – principas, kai profesinė kvalifikacija automatiškai pripažįstama asmeniui, turinčiam nustatytus būtiniausius rengimo reikalavimus atitinkantį išsilavinimą, garantuojantį reikiamą kvalifikaciją 2. Bendrieji profesinių kvalifikacijų skirtumų kompensavimo kriterijai – rinkinys tam tikrų kriterijų, pagal kuriuos kompensuojami tam tikros profesinės kvalifikacijos esminiai skirtumai, nulemti įvairiose valstybėse narėse esančių tam tikros reglamentuojamos profesijos rengimo reikalavimų neatitikimo. Tokie esminiai skirtumai nustatomi lyginant rengimo trukmę ir turinį bent dviejuose trečdaliuose valstybių narių, kuriose reglamentuoja tą profesiją. Rengimo turinio skirtumų gali susidaryti dėl esminių skirtumų tarp profesinių veiklos krypčių. Pasiūlymus dėl bendrųjų profesinių kvalifikacijų skirtumų kompensavimo kriterijų Europos Komisijai gali teikti kompetentinga institucija arba Lietuvos Respublikoje įregistruota profesinė asociacija ar organizacija, atstovaujanti tam tikros profesijos asmenims šalies ir europiniu lygiu. 7. Laisvoji profesija – profesija, kuria reikiamą kvalifikaciją turintys asmenys užsiima asmeniškai, atsakingai ir profesiniu atžvilgiu nepriklausomai, teikdami intelektines paslaugas klientams ir visuomenei. 9. Profesinės adaptacijos laikotarpis – praktikos laikotarpis, per kurį asmuo užsiima reglamentuojama profesine veikla Lietuvos Respublikoje ir prižiūrimas atsakomybę prisiėmusio kvalifikuoto tos profesijos atstovo.. Profesinės adaptacijos laikotarpiu leidžiama papildomai mokytis. 10. Profesinė patirtis – asmens faktiškas ir teisėtas užsiėmimas tam tikra profesija ar profesine veikla valstybėje narėje. Profesinė patirtis tvirtinama kompetentingos institucijos išduotu tam tikru dokumentu. 11. Profesinė kvalifikacija – kvalifikacija, kurią patvirtina formalios kvalifikacijos įrodymas, šio įstatymo 11 straipsnio 2 dalies 1 punkte nurodytas kompetenciją patvirtinantis dokumentas ir (arba) profesinė patirtis. 13. Profesinio tinkamumo testas – Lietuvos Respublikos kompetentingų institucijų vykdomas asmens profesinių žinių patikrinimas, siekiant įvertinti jo gebėjimą užsiimti reglamentuojama profesija Lietuvos Respublikoje. 15. Profesinis vardas – vardas, suteikiamas asmeniui, turinčiam tam tikrą kvalifikaciją, ir naudojamas profesinėje veikloje arba narystei profesinėje organizacijoje pažymėti. . Kai kurių profesinių vardų suteikimas reglamentuojamas papildomai. 16. Reglamentuojamas mokymas – specialus mokymas užsiimti tam tikra profesija , susidedantis iš kurso (kursų) ir prireikus papildomas profesiniu rengimu, stažuote ar profesine praktika. Profesinio rengimo, stažuotės ar profesinės praktikos struktūra ir lygis nustatomi atitinkamos valstybės narės įstatymų ir kitų teisės aktų arba kontroliuojami ar tvirtinami tuo tikslu paskirtos institucijos. 17. Reglamentuojama profesija – profesinės veiklos rūšis arba profesinės veiklos rūšių grupė, kuria verčiantis (arba verčiantis vienu iš jos būdų) pagal teisės aktus tiesiogiai ar netiesiogiai reikalaujama turėti tam tikrą profesinę kvalifikaciją. Vertimosi būdu laikomas ir profesinio vardo, kurį naudoti pagal įstatymus ir kitus teisės aktus leidžiama tik turintiems tam tikrą profesinę kvalifikaciją, naudojimas, taip pat buvimas šio įstatymo 1 priede išvardytų asociacijų arba organizacijų nariu.

Komiteto nuomonė: Pritarti Valstybinės lietuvių kalbos komisijos Terminologijos pakomisės išvada

3. Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarijos Terminijos komisijos išvada

Kadangi Reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų pripažinimo įstatymo projekte (XP-2453(2) (Įstatymo 5 priedas) valstybių, kvalifikacijas įrodančių dokumentų ir kvalifikacijas suteikiančių institucijų pavadinimai pateikti ne lietuvių kalba (tik Europos Sąjungos valstybių narių kalbomis), t. y. nesilaikant Valstybinės kalbos įstatymo (3 straipsnio nuostatos, kad Lietuvos Respublikos įstatymai ir kiti teisės aktai priimami ir skelbiami valstybine kalba), Įstatymų ir kitų teisės norminių aktų rengimo tvarkos įstatymo, prašyti Seimo Švietimo, mokslo ir kultūros komitetą pasirūpinti, kad Įstatymo 5 priedas būtų tinkamai parengtas, t. y.: teikiamo Seimui priimti Įstatymo (XP-2453(2) 5 priedą išversti į lietuvių kalbą arba pateikti nuorodą į 2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Europos Tarybos direktyvos 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo (OL 2005 L 255, p. 22) V priedą, kuris faktiškai yra iš Europos Sąjungos oficialiojo leidinio perkopijuotas į Lietuvos Respublikos įstatymo projektą (XP-2453(2) ir pavadintas Įstatymo 5 priedu.

Komiteto nuomonė: Pritarti Seimo kanceliarijos Terminijos komisijos išvadai

3. Piliečių, visuomeninių organizacijų, politinių partijų bei politinių organizacijų, kitų suinteresuotų asmenų pasiūlymai, pataisos, pastabos: negauta.

4. Valstybės institucijų, savivaldybių pasiūlymai, pataisos, pastabos: Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos pastabos

Pastabų ir paaiškinimų turinys	Komiteto nuomonė	Argumentai
Socialinės apsaugos ir darbo ministerija, išnagrinėjusi 2007-09-17 Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarijos Teisės departamento išvadą „Dėl Lietuvos Respublikos reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų pripažinimo įstatymo projekto“ (toliau – Įstatymo projektas), teikia šiuos paaiškinimus: 1. Įstatymo projektas perkelia į Lietuvos Respublikos nacionalinę teisę Europos Parlamento ir Europos Tarybos direktyvos 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo (OL 2005 L 255, p. 22) (toliau – Direktyva 2005/36/EB), konsolidavusią 15 buvusių direktyvų profesinių kvalifikacijų pripažinimo srityje, nuostatas. Remiantis Europos Teisingumo Teismo praktika, Europos Sąjungos direktyvų nuostatos į valstybių narių nacionalines teisės sistemas turi būti perkeliamos kuo tiksliau. Europos Bendrijos steigimo sutarties 226 straipsnis numato galimybę Komisijai kreiptis į Teisingumo Teismą, jeigu kuri nors valstybė neįvykdė savo pareigos pagal Sutartį (dažniausiai kreipiamasi dėl direktyvų neįgyvendinimo). Todėl neperkėlus arba perkėlus netinkamai nors vieną Direktyvos 2005/36/EB nuostatą, Lietuvos Respublikai būtų pradėta pažeidimo procedūra.	Pritarti
Referendume dėl Lietuvos Respublikos narystės Europos Sąjungoje, vykusiame 2003 m. gegužės 10-11 d., Lietuvos piliečiai pritarė Lietuvos Respublikos narystei Europos Sąjungoje. Pasirašydama stojimo į Europos Sąjungą sutartį (Žin., 2004, Nr. 1-1), kurią Lietuvos Respublikos Seimas ratifikavo 2003 m. rugsėjo 16 d. įstatymu Nr. IX-1730, Lietuvos Respublika prisiėmė įsipareigojimus laikytis sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, bei Europos Sąjungos teisės aktų. Lietuvos Respublikai nuo 2004 m. gegužės 1 d. tapus Europos Sąjungos nare, Lietuvos Respublikoje įsigaliojo Europos Sąjungos teisės aktai. Remiantis EB steigimo sutarties 249 str. reglamentai taikomi tiesiogiai ir privalomi visa apimtimi, tuo tarpu direktyva yra privaloma kiekvienai valstybei narei, kuriai ji skirta, siektino rezultato atžvilgiu, bet nacionalinės valdžios institucijos gali pasirinkti jos įgyvendinimo formą ir būdus – svarbiausia, kad direktyvos perkėlimas į nacionalinę teisę pasiektų direktyvos tikslą. Įgyvendindama savo įsipareigojimus, Lietuvos Respublika privalo užtikrinti visų Europos Sąjungos teisės aktų nuostatų tinkamą įgyvendinimą. Remiantis Europos teisės departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės generalinio direktoriaus 1999 m. gruodžio 24 d. patvirtintų „Nacionalinės teisės aktų derinimo su Europos Sąjungos teise metodinių nurodymų“ 2.3 punktu, nors, įgyvendinant direktyvos tikslus, valstybės narės turi pasirinkimo laisvę, būtina įvertinti tai, kad ši laisvė varžoma tam tikrais apribojimais: atitinkamos nacionalinės priemonės turi teisingai atspindėti direktyvos turinį; privaloma laikytis direktyvoje nustatyto jos įgyvendinimo termino; ir valstybė privalo pasirinkti tinkamiausias inkorporavimo formas ir metodus. Specialistai, dalyvavę Direktyvos 2005/36/EB priėmimo (perkėlimo) procese ir susipažinę su siekiamu tikslu, stengėsi nenukrypti nuo valstybių narių politinio kompromiso būdu priimtos minėtos direktyvos, kuri turi sukurti naują praktiką, ir nustatyti tikrąją jos nuostatų reikšmę. Nors atrodo, kad valstybei suteikta didelė laisvė, tačiau direktyvos nuostatų teisinę esmę reikia perkelti labai tiksliai − nacionalinės priemonės turi būti visiškai efektyvios palyginus su direktyvos tikslu (byla C−14/83 Von Colson). Taigi, tai įpareigoja valstybę ne tik perrašyti direktyvos tekstą, bet ir padaryti jį efektyviai veikiantį nacionalinėje teisėje (taigi, galima priimti dar daugiau papildomų nuostatų, priimti naujų teisės aktų (naujos įgyvendinimo tvarkos, priežiūros institucijos sukūrimas), kad tik būtų efektyvu, tačiau neturi nukentėti direktyvos siekiamas rezultatas). Todėl valstybės narės turi laviruoti tarp pažodinio perkėlimo ir „išvertimo“ į nacionalinės teisės terminologiją ir koncepciją.	Pritarti
2. Šiuo metu Lietuvos Respublikoje reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų direktyvų nuostatos yra perkeltos įvairiais, tačiau žemesnę teisinę galią nei įstatymai turinčiais teisės aktais: Bendrosios pripažinimo sistemos direktyvos į Lietuvos Respublikos nacionalinę teisę yra perkeltos 2004 m. gegužės 3 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu Nr. 535 „Dėl Aukštojo mokslo diplomų, diplomų, pažymėjimų ir kitų kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų, išduotų Europos Sąjungoje, Europos ekonominėje erdvėje ar Šveicarijos Konfederacijoje siekiant dirbti pagal reglamentuojamą profesiją ar verstis reglamentuojama profesine veikla Lietuvos Respublikoje nuostatų ir tam tikros struktūros kursų sąrašo patvirtinimo“ (Žin., 2004, Nr. 75-2581) (toliau vadinama – Vyriausybės nutarimas Nr. 535); Sektorių direktyvos į Lietuvos Respublikos nacionalinę teisę yra perkeltos kompetentingų institucijų teisės aktais (atitinkamų institucijų vadovų įsakymais). Tačiau ši, decentralizuota sistema neužtikrintų tinkamo Direktyvos 2005/36/EB nuostatų perkėlimo į nacionalinę teisę bei negarantuotų skaidraus pripažinimo vykdymo. Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos, Įstatymo projektą parengusios tarpinstitucinės darbo grupės, sudarytos Socialinės apsaugos ir darbo ministro 2006 m. kovo 28 d. įsakymu Nr. A1-90, narių nuomone, reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistemų, laikino paslaugų teikimo pagrindiniai principai, reglamentuojamų profesijų, kurių kvalifikacijų pripažinimas remiasi būtiniausių reikalavimų derinimu (gydytojų, vaistininkų, akušerių, bendrosios praktikos slaugytojų, architektų, gydytojų odontologų, veterinarijos gydytojų ) – rengimo reikalavimai, įgytosios teisės turi būti numatyti įstatyme, kadangi įpareigojimai, draudimai, esminiai reikalavimai asmenims turi būti numatomi įstatymu. Būtent įstatyme, o ne kompetentingų institucijų teisės aktuose, turi būti numatyti pagrindai, kuriais remiantis nustatomi tam tikri ribojimai, reikalavimai, siekiant užsiimti atitinkama reglamentuojama profesija ar verstis reglamentuojama profesine veikla. Lietuvos Respublikos Konstitucinis teismas 2006 m. gegužės 31 d. nutarimu konstatavo, jog subjektinės privačių asmenų teisės ir pareigos turi būti reguliuojamos įstatymų, o ne žemesnių teisės aktų, bei išaiškino, kad „nustatyti esmines ūkinės veiklos sąlygas, draudimus ir ribojimus, darančius esminį poveikį ūkinei veiklai, taip pat įvairias sankcijas už atitinkamus teisės pažeidimus <...> pagal Konstituciją galima tik įstatymu“. Taip pat pabrėžė, jog „neleidžiama poįstatyminiais teisės aktais nustatyti tokio teisinio reguliavimo, kuris gali būti nustatytas tik įstatymu, taip pat kad neleidžiama poįstatyminiais teisės aktais nustatyti tokio teisinio reguliavimo, kuris konkuruotų su nustatytuoju įstatymuose, nebūtų grindžiamas įstatymais“. Direktyva 2005/36/EB apima visų buvusių 7 sektorių direktyvų profesijų (gydytojų, vaistininkų, akušerių, bendrosios praktikos slaugytojų, architektų, gydytojų odontologų, veterinarijos gydytojų) rengimo reikalavimus, įgytąsias teises, todėl Europos Komisijos profesinių kvalifikacijų pripažinimo komiteto siūlymu bei darbo grupės narių bendru sutarimu buvo pasirinktas „skėtinis“ teisės aktas, perkeliantis šiuos reikalavimus. Vadovaujantis Įstatymo projekto 17 straipsniu formalios kvalifikacijos įrodymai turi atitikti būtiniausius rengimo reikalavimus, kurie suderinti ir yra vienodi visose valstybėse narėse, todėl asmenys siekiantys dirbti Lietuvoje pagal minėtas sektorines profesines kvalifikacijas turi atitikti šiuos reikalavimus. Pabrėžtina, kad šis Įstatymo projektas reglamentuoja minimalius reikalavimus profesinei kvalifikacijai. Šis įstatymas bus pagrindas kompetentingoms institucijoms rengti pripažinimo tvarkas ir kitus reikalingus teisės aktus, susijusius su atitinkamų reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų pripažinimo procesu ir detalizuojančius Įstatymo projekto nuostatas. Direktyva 2005/36/EB išplečia kompetentingos institucijos sąvoką, apimdama ir mokymo įstaigas, išduodančias kvalifikaciją patvirtinančius dokumentus, todėl, pavyzdžiui, Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas nebūtų tinkama perkėlimo priemonė, kadangi remiantis kompetentingų institucijų, vykdančių reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų pripažinimą, praktika yra sudėtinga tinkamai įgyvendinti pripažinimo procesą. Direktyvos 2005/36/EB perkėlimas įstatymu pasirinktas taip pat dėl reguliuojamos srities kompleksiškumo, skirtingo pavaldumo kompetentingų institucijų, kuruojančių atitinkamas reglamentuojamas profesijas. Vertikalusis perkėlimas įstatymu geriau užtikrina Direktyvos 2005/36/EB įgyvendinimą, ko neįmanoma efektyviai kontroliuoti direktyvą perkeliant horizontaliai, t.y. atskirų žinybų teisės aktais. Atsižvelgiant į tai, jog Direktyva 2005/36/EB konsolidavo tiek Bendrosios pripažinimo sistemos, tiek Sektorių direktyvas, bei įtraukia naujas nuostatas (laikinas paslaugų teikimas, bendrųjų platformų kūrimas), taip pat į Europos Sąjungos valstybių narių sukauptą praktinę profesinių kvalifikacijų pripažinimo direktyvų taikymo patirtį bei Europos Teisingumo Teismo sprendimus, manome, jog įstatymas yra tinkamiausia forma perkelti Direktyvą 2005/36/EB į Lietuvos Respublikos nacionalinę teisę: reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų pripažinimo institutas apima įvairioms valstybės ūkio sritims priklausančias reglamentuojamas profesijas, kurias administruoja skirtingo pavaldumo valstybės institucijos ir įstaigos; Direktyva 2005/36/EB įtraukė naujas nuostatas, kurios iki šiol nebuvo reglamentuojamos Lietuvos Respublikos nacionalinėje teisėje.	Pritarti
3. Įstatymo projekto nuostatos taikomos kitų Europos Sąjungos valstybių narių piliečiams (t.y. šis Įstatymo projektas reglamentuoja Lietuvos Respublikos piliečių profesinių kvalifikacijų pripažinimą tik tokiu atveju, jei profesinės kvalifikacijos yra įgytos kitose Europos Sąjungos valstybėse narėse), siekiantiems dirbti Lietuvos Respublikoje, todėl sąvokos vartojamos Įstatymo projekte turi apimti apibendrintai visų Europos Sąjungos valstybių narių švietimo ir kt. sistemas. Įstatymo projekte vartojamos sąvokos negali būti sulyginamos su Lietuvos Respublikos švietimo ir kitų įstatymų nuostatomis bei sąvokomis, kadangi šis Įstatymo projektas numato reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų, įgytų kitose Europos Sąjungos valstybėse, pripažinimo procedūras. Įstatymo projektu siekiama užtikrinti, kad Europos Sąjungos, Europos ekonominės erdvės (EEE) ir Šveicarijos Konfederacijos valstybių piliečiai, įgiję profesines kvalifikacijas ES, EEE ir Šveicarijos Konfederacijoje, savarankiškai arba pagal darbo sutartį galėtų užsiimti ta pačia reglamentuojama profesija ar reglamentuojama profesine veikla Lietuvos Respublikoje tokiomis pačiomis teisėmis kaip ir Lietuvos Respublikos piliečiai.	Pritarti

5. Asmenų, turinčių įstatymų leidybos iniciatyvos teisę, pasiūlymai, pataisos, pastabos: negauta.

6. Seimo paskirtų papildomų komitetų pasiūlymai, pataisos, pastabos:

Papildomas komitetas	Pasiūlymų ir pastabų turinys	Komiteto nuomonė	Argumentai
Užsienio reikalų komitetas	Siūlyti pagrindiniam komitetui daryti svarstymo komitete pertrauką tam, kad iniciatoriai jį patobulintų pagal Seimo kanceliarijos Teisės departamento pastabas.	Pritarti	Projektas patobulintas
Socialinių reikalų ir darbo komitetas	Siūlyti pagrindiniam komitetui, remiantis Seimo statuto 150 str. 1 d. 3 p., daryti svarstymo komitete pertrauką ir įpareigoti iniciatorius patobulinti įstatymo projektą, atsižvelgiant į Seimo kanceliarijos Teisės departamento išvadas.	Pritarti	Projektas patobulintas

7. Komiteto sprendimas: Pritarti Komiteto patobulintam Reglamentuojamų profesinių kvalifikacijų įstatymo projektui XP-2453(2) ir Komiteto išvadoms ir teikti Seimui svarstyti.

8. Balsavimo rezultatai: bendru sutarimu.

9. Komiteto paskirtas pranešėjas Virginijus Domarkas

10. Komiteto narių atskiroji nuomonė: nebuvo.

Komiteto pirmininkas	Virginijus Domarkas