LIETUVOS RESPUBLIKOS SEIMO KANCELIARIJOS

TEISĖS DEPARTAMENTAS

IŠVADA

DĖL LIETUVOS RESPUBLIKOS KREDITO UNIJŲ ĮSTATYMO NR. I-796 PAKEITIMO ĮSTATYMO PROJEKTO

2016-03-18 Nr. XIIP-4106

Vilnius

Įvertinę projektą dėl jo atitikties Konstitucijai, įstatymams, Europos Sąjungos teisės aktams ir teisės technikos taisyklėms, teikiame šias pastabas:

Projektą tobulinant teisės technikos reikalavimų požiūriu, projekto 2 straipsnyje pateikiamos įstatymo sąvokos turi būti išdėstytos abėcėline tvarka.

Keičiamo įstatymo 2 straipsnio 13 dalyje siūloma įtvirtinti sąvokos „asocijuotas narys“ apibrėžtį. Pažymėtina, jog kartu teikiamame Centrinės kredito unijos įstatymo Nr. VIII-1682 pakeitimo įstatymo projekte Nr. XIIP-4105 (toliau – įstatymo projektas Nr. XIIP-4105), sąvoka asocijuotas narys apibrėžiama kitaip. Atsižvelgiant į tai, jog šiuose įstatymų projektuose siekiama reguliuoti analogiškus teisinius santykius, juose vartojamų sąvokų turinys negali skirtis. Siūlytina suvienodinti sąvokų apibrėžtis.

Be to, nuostatoje atsisakytina netinkamo termino „priklausanti“ vartojimo, kadangi kredito unijos nepriklauso centrinei kredito unijai, o yra jos narėmis.

Keičiamo įstatymo 2 straipsnio 8 ir 9 dalyse pateikti sąvokų ,,pagrindinis pajaus vardinis dokumentas“ ir ,,pajaus vardinis dokumentas“ apibrėžimai. Iš pateiktų apibrėžimų seka, kad tiek pagrindinio pajaus vardinio dokumento, tiek pajaus vardinio dokumento savininkai turėtų tas pačias turtines ir neturtines teises, išskyrus asocijuoto nario neturtines teises, apribotas pagal šį įstatymą. Siekiant teisinio aiškumo, manytina, kad minėtąsias sąvokas reikėtų patikslinti, aiškiai nustatant, kokias konkrečiai teises suteikia kiekvienas iš aukščiau nurodytų pajaus vardinių dokumentų.

Be to, atkreipiame dėmesį, kad pagal projektu siūlomas keičiamo įstatymo 35 straipsnio nuostatas pajai skirstomi į pagrindinius ir papildomus pajus. Atsižvelgiant į tai, svarstytina, ar projektu keičiamo įstatymo 2 straipsnio 9 dalyje neturėtų būti apibrėžtas ne ,,pajaus vardinio dokumento“, bet ,,papildomo pajaus vardinio dokumento apibrėžimas. Kitu atveju, lieka neaišku, kokius kitus pajus projekte pateiktas šios sąvokos apibrėžimas apimtų.

Keičiamo įstatymo 4 straipsnio 2 dalyje siūloma nustatyti, kad ,, kredito unija, esanti

centrinės kredito unijos nare ir atitinkanti savarankiškos kredito unijai keliamus reikalavimus, turi teisę pateikti centrinei kredito unijai prašymą išstoti iš centrinės kredito unijos tik kredito unijos visuotiniam narių susirinkimui priėmus sprendimą išstoti iš centrinės kredito unijos, padengus turimus įsiskolinimus centrinei kredito unijai ir gavus priežiūros institucijos leidimą išstoti iš centrinės kredito unijos, kuriuo patvirtinama, kad kredito unija atitinka savarankiškai kredito unijai keliamus reikalavimus“. Atkreipiame dėmesį, kad keičiamame įstatyme reikalavimai savarankiškoms kredito unijoms nėra nustatomi. Projektu siūloma nustatyti reikalavimus, kuriuos turi atitikti visos kredito unijos. Atsižvelgus į tai, siekiant teisinio aiškumo, projekte reikėtų aiškiai išskirti, kurie konkrečiai reikalavimai būtų taikomi tik savarankiškoms kredito unijoms, o kurie reikalavimai būtų taikomi visoms kredito unijoms. Projekto nuostatos tikslintinos, pašalinant šiuos neaiškumus.

Keičiamo įstatymo 5 straipsnio 7 dalies 1-3 punktuose vartojamos tam tikrų reitingus nustatančių agentūrų pavadinimai, pavyzdžiui, „Moody‘s Investor service“. Toks agentūrų pavadinimų įtvirtinimas įstatymo tekste netoleruotinas teisės technikos požiūriu. Šiuo atveju reikėtų nurodyti, jog kredito unijos turi teisę įsigyti vertybinius popierius, atitinkančius Priežiūros institucijos nustatytus kriterijus, ar Priežiūros institucijos internetinėje svetainėje nurodomų tam tikrų agentūrų tam tikrus reitingus atitinkančius vertybinius popierius.

Keičiamo įstatymo 5 straipsnio 8 dalyje pateikta nuoroda į šio straipsnio 7 punkte nurodytus vertybinius popierius. Nuoroda tikslintina, nes tik keičiamo įstatymo 8 straipsnio 2 dalis turi 7 numeriu pažymėtą punktą, tačiau pastarajame punkte jokie vertybiniai popieriai nėra nurodomi. Svarstytina, ar vietoj nuorodos į šio straipsnio 7 punktą neturėtų būti pateikta nuoroda į šio straipsnio 7 dalį.

Dėstant keičiamo įstatymo 5 straipsnį siūloma panaikinti galiojančios straipsnio redakcijos 9 dalies nuostatą draudžiančią kredito unijoms steigti įmones ir būti įmonių dalyve. Pasiūlymo turinys vertintinas kritiškai atsižvelgiant į tai, jog, be kita ko, draudimas kredito unijoms, o taip pat ir kitoms kredito bei finansų įstaigoms, steigti įmones, įstatymuose yra įtvirtinamas, todėl, jog kredito unijoms leidus steigti įmones, jos, pavyzdžiui, galėtų įsteigti neribotos civilinės atsakomybės įmones, kurių kreditoriniai įsipareigojimai turėtų tiesioginę įtaką kredito unijų mokumui. Taigi draudimas steigti įmones, be kita ko, užtikrina, jog kredito unijų veikla bus stabili ir jos neįtakos pašaliniai veiksniai. Manytina, jog tokio draudimo atsisakymas galėtų padaryti objektyvią žalą Lietuvos Respublikos finansų sektoriaus patikimumui. Svarstytina galimybė nenaikinti aptariamos galiojančio įstatymo nuostatos.

Keičiamo įstatymo 8 straipsnio 1 dalies 3 punkte siūloma nustatyti, kad kredito unijos

licencija gali būti atšaukta priežiūros institucijos sprendimu, jeigu užbaigtas kredito unijos pertvarkymas pagal šio įstatymo 75 straipsnį. Atkreipiame dėmesį, kad kredito unijų pertvarkymą siūloma reglamentuoti ne keičiamo įstatymo 75 straipsnyje, bet šio įstatymo 79 straipsnyje. Atsižvelgus į tai, svarstytina, ar pateiktą nuorodą nereikėtų patikslinti.

Keičiamo įstatymo 8 straipsnio 1 dalies 6 punkte siūloma nustatyti, kad kredito unijos licencija gali būti atšaukta priežiūros institucijos sprendimu, jeigu kredito unija neįmoka įmokos į Kredito unijų stabilizacijos fondą arba kitaip grubiai pažeidžia Kredito unijų stabilizacijos fondo reikalavimus fondo dalyviui. Atkreipiame dėmesį, kad minėtasis fondas nėra juridinis asmuo. Jį, vadovaujantis projektu siūlomomis keičiamo įstatymo 54 straipsnio 1 dalies nuostatomis, valdytų ir administruotų fondo valdymo institucija ir fondo valdyba. Atsižvelgus į tai, taip pat į kitas projekto nuostatas lieka neaišku, kokius konkrečiai reikalavimus pats fondas galėtų pateikti fondo dalyviui. Projekto nuostatas reikėtų patikslinti, pašalinant šį neaiškumą.

Keičiamo įstatymo 10 straipsnio 7 dalyje brauktini pertekliniai žodžiai skliaustuose „(tiek fizinis tiek juridinis asmuo)“, kadangi asocijuotų narių galimas pobūdis yra nurodytas šios sąvokos apibrėžtyje.

Keičiamo įstatymo 11 straipsnio 1 dalies 1 ir 2 punktuose siūloma atitinkamai nustatyti, kad kredito unijos narys turi teisę dalyvauti kredito unijos visuotiniuose narių susirinkimuose ir balsuodamas turėti vieną balsą, taip pat turi teisę rinkti kredito unijos valdymo ir priežiūros organus ir būti išrinktas į juos. Atkreipiame dėmesį, kad iš projektu siūlomų keičiamo įstatymo 11 straipsnio nuostatų lieka neaišku, ar kredito unijos narys turėtų teisę siūlyti kandidatus į kredito unijos visuotinio susirinkimo renkamų organų narius. Svarstytina, ar projektą nereikėtų papildyti nuostatomis, pašalinančiomis šį neaiškumą

Keičiamo įstatymo 18 straipsnio 2 dalyje siūloma nustatyti kredito unijos visuotinio narių susirinkimo teises. Svarstytina, ar projektu siūlomą keičiamo įstatymo 18 straipsnio 2 dalį nereikėtų papildyti atskiru punktu, nustatant, kad kredito unijos narių visuotinis susirinkimas taip pat priima sprendimus dėl disponavimo kredito unijos turtu ir ilgalaikio turto įsigijimo, kredito unijų ilgalaikių paskolų paėmimo ir suteikimo, laidavimo ar garantavimo už kitų asmenų prievoles, jeigu turto vertė ar sandorių suma viršija 1/10 kredito unijos nuosavo kapitalo, tais atvejais, jeigu visuotinis narių susirinkimas nėra priėmęs sprendimo suteikti valdybai tokią teisę ir tokia valdybos teisė nėra numatyta kredito unijos įstatuose. Šiame kontekste pažymėtina, kad pagal projektu siūlomas keičiamo įstatymo 25 straipsnio 3 dalies 9 punkto nuostatas kredito unijos valdyba turėtų teisę priimti aukščiau nurodytus sprendimus tik tokiu atveju, jeigu jai tokią teisę suteiktų visuotinis kredito unijos susirinkimas bei tokia valdybos teisė būtų nustatyta kredito unijos įstatuose.

Keičiamo įstatymo 20 straipsnio 1 dalyje reguliuojami visuotinio narių susirinkimo ir pakartotinio visuotinio narių susirinkimo kvorumo klausimai bei siūloma nustatyti, jog pakartotiniam susirinkimui netaikomas kvorumo reikalavimas. Pasiūlymo turinys diskutuotinas. Pastebėtina, jog šiuo metu neegzistuoja juridinių asmenų visuotinių susirinkimų teisinio reguliavimo, pagal kurį kvorumo reikalavimas pakartotiniam susirinkimui, kai neįvyko pirminis susirinkimas, nebūtų taikomas. Priėmus teikiamą pasiūlymą, manytina, jog nebūtų užtikrinti kredito unijų narių teisėti interesai, kad sprendimai būtų priimami jiems dalyvaujant. Atsisakius kvorumo reikalavimo sprendimus galėtų priimti net vienas asmuo, o atsižvelgiant į kredito unijos visuotinio narių susirinkimo kompetenciją, toks sprendimų priėmimo būdas galėtų turėti itin žalingų ir negrįžtamų pasekmių kredito unijos mokumui ir veiklos stabilumui. Manytina, jog siūlomas įstatymo pakeitimas yra žalingas kredito unijų veiklos stabilumui.

Keičiamo įstatymo 25 straipsnio 3 dalies 15 punkte siūloma nustatyti, kad kredito unijos valdyba priima sprendimus dėl juridinių asmenų steigimo, jų veiklos dokumentų patvirtinimo ar keitimo, jų vadovų skyrimo ar atšaukimo, taip pat dėl jų veiklos nutraukimo. Atkreipiame dėmesį, kad iš projekto nuostatų nėra aiški sąvoka ,,juridinio asmens veiklos dokumentai“, nes nėra aišku, ar ši sąvoka apimtų tik juridinio asmens steigimo dokumentus, ar ji turėtų būti suprantama plačiau. Be to, nėra aiški ir nuostata ,,juridinių asmenų veiklos nutraukimas“, nes neaišku, ar valdyba turėtų teisę tik stabdyti juridinio asmens veiklą, ar turėtų teisę priimti sprendimą dėl jo likvidavimo ar pabaigos reorganizavimo būdu. Projektą reikėtų papildyti nuostatomis, pašalinančiomis šiuos neaiškumus.

Keičiamo įstatymo 27 straipsnio 5 dalyje siūloma nustatyti tam tikrus reikalavimus kredito unijų vadovams ir darbuotojams. Pastebėtina, jog dėl šios nuostatos įsigaliojimo įstatymo projekto 2 straipsnyje nenustatoma jokių pereinamojo pobūdžio nuostatų. Manytina, jog tokios nuostatos turėtų būti įtvirtintos, kad būtų užtikrinta asmenų, kurie atitinka galiojančio įstatymo reikalavimus, teisė ir toliau dirbti tam tikrą darbą bei įgyti reikalingą išsilavinimą ar atlikti kitus formalumus, suteikiančius jiems teisę ir toliau dirbti dirbamą darbą.

Svarstytina, ar keičiamo įstatymo 27 straipsnio 6 ir 8 dalis nereikėtų sujungti, nes abejose dalyse siūloma iš esmės vienodai reglamentuoti tuos pačius teisinius santykius.

Iš keičiamo įstatymo 30 straipsnio 6 ir 7 dalies nuostatų nėra pakankamai aišku, ar paskolų komiteto atskiri nariai visais atvejais galėtų pradėti eiti savo pareigas tik tuomet, kai yra gautas priežiūros institucijos leidimas eiti tokias pareigas, ar priežiūros institucijos leidimas reikalingas tik tais atvejais, kai yra keičiami kredito unijos įstatai dėl paskolų komiteto sudarymo ar jo narių skaičiaus padidinimo. Projekto nuostatas reikėtų patikslinti, pašalinant šį neaiškumą.

Keičiamo įstatymo 52 straipsnio 2 dalyje siūloma nustatyti, jog kredito unijų stabilizacijos fondo dalyviai yra „1) savarankiškos kredito unijos, kaip jos apibrėžtos šiame įstatyme; 2) kredito unijos centrinių kredito unijų narės, kurios nedalyvauja centrinių kredito unijų valdomų stabilizacijos fondų kaupime; 3) kredito unijos centrinių kredito unijų narės, kurios dalyvauja centrinių kredito unijų valdomų stabilizacijos fondų kaupime, tačiau savanoriškai nusprendžia dalyvauti ir Kredito unijų stabilizacijos fonde.“ Nuostata analizuotina keletu aspektų.

Pirma, atkreiptinas dėmesys, jog tiek aptariamame įstatymo projekte, tiek ir kartu teikiamame įstatymo projekte Nr. XIIP-4105 niekaip nereguliuojamas centrinių kredito unijų dalyvavimas Kredito unijų stabilizacijos fonde. Jos nenurodomos tarp Kredito unijų stabilizacijos fondo dalyvių.

Pažymėtina, jog pagal įstatymo projekto Nr. XIIP-4105 nuostatas, centrinės kredito įstaigos dalyvauja finansinių paslaugų rinkoje, pavyzdžiui, pagal įstatymo projekto Nr. XIIP-4105 4 straipsnio 4 dalį, jos gali priimti indėlius ar kitas grąžintinas lėšas ir iš „Lietuvos Respublikoje įsteigtų asociacijų, religinių bendruomenių ir bendrijų, profesinių sąjungų organizacijų, tų viešųjų įstaigų, kurių steigėjai nėra valstybės institucijos, Lietuvos Respublikos, tarptautinių ar užsienio valstybių labdaros ir paramos fondų, Lietuvos Respublikos Vyriausybės ar savivaldybių įgaliotų institucijų, užsienio valstybių finansų įstaigų.“ Be to, centrinė kredito unija taip pat turi teisę teikti šiems asmenims Lietuvos Respublikos mokėjimų įstatymo 5 straipsnyje nustatytas mokėjimo paslaugas. Priėmus šioje išvadoje aptariamą įstatymo projektą ir minėtą įstatymo projektą Nr. XIIP-4105, galėtų susiklostyti situacija, kai centrinės kredito unijos nedalyvautų jokiuose stabilizavimo fonduose ir negalėtų pretenduoti į jų išmokas. Tokiu būdu susiklostytų situacija, kai centrinės kredito unijos nedalyvautų mokumo užtikrinimo sistemose. Manytina, jog atsižvelgiant į dėl siūlomo teisinio reguliavimo kylančias grėsmes centrinių kredito mokumui bei galimą žalą Lietuvos Respublikos finansų sistemai, centrinei kredito unijai tapus nemokai, teikiamame projekte turėtų būti sprendžiamas klausimas dėl centrinių kredito unijų dalyvavimo Kredito unijų stabilizacijos fonde.

Antra, aptartame kontekste taip pat pažymėtina, jog pagal keičiamame įstatyme ir įstatymo projekte Nr. XIIP-4105 siūlomą kredito unijų mokumo užtikrinimo sistemą nėra aišku koks santykis sietų savanorišką centrinės kredito dalyvių stabilizacijos fondą ir Kredito unijų stabilizacijos fondą.

Vertinant šioje išvadoje aptariamo įstatymo projekto ir įstatymo projekto Nr. XIIP-4105 projekto nuostatas, darytina išvada, kad tais atvejais, kai centrinės kredito unijos dalyvių sprendimu būtų kaupiamas savanoriškas centrinės kredito unijos stabilizacijos fondas, centrinės kredito unijos narės neprivalėtų dalyvauti Kredito unijų stabilizacijos fondo kaupime, o jei savanoriškai dalyvautų Kredito unijų stabilizacijos fondo kaupime, tai šis fondas būtų subsidiarus savanoriško centrinės kredito unijos stabilizacijos fondo atžvilgiu. Pastaruoju atveju, nėra aišku ir nėra sureguliuota kokios teisės normos turėtų būti taikomos planuojant vieno ir kito fondo galimas išmokas ir veiksmus. Įstatymo projektuose nėra numatyta jokių šių fondų sąveikos mechanizmų, neaiškios fondų prisidėjimo prie mokumo atstatymo proporcijos bei visi kiti klausimai, susiję su fondų sąveika.

Trečia, atkreiptinas dėmesys, jog pagal keičiamo įstatymo nuostatas, Kredito unijų stabilizacijos fondo kaupimas yra detaliai sureguliuotas, pavyzdžiui, nustatoma: kokios lėšos gali sudaryti šį fondą, per kokį laiko tarpą turi būti sukauptos pradinės lėšos, koks turi būti minimalus fondo lėšų dydis, dalyvių periodinių ir papildomų įmokų mokėjimo tvarka, galimybė skolintis lėšų šiam fondui finansuoti, fondo naudojimo atvejai, fondo lėšų investavimo sąlygos ir kt. Tokiu būdu, įstatyme siūloma numatyti griežtą ir imperatyvų reguliavimą, apibrėžiantį fondo teisinį statusą ir jo dalyvių teises bei pareigas. Analizuojant įstatymo projekte Nr. XIIP-4105 įtvirtintą savanoriško centrinės kredito unijos stabilizacijos fondo reguliavimą pastebėtina, jog šis reguliavimas apsiriboja tuo, jog viską pavedama spręsti centrinei kredito unijai ar jos nariams.

Aptarta situacija vertintina kritiškai atsižvelgiant į tai, jog tuo atveju, kai savanoriškas centrinės kredito unijos stabilizacijos fondas yra kaupiamas, jis gali būti vienintele centrinės kredito unijos ir jos dalyvių mokumo užtikrinimo priemone. Taigi priėmus abu teikiamus įstatymo projektus susiklostys situacija, kai galios dvi įstatyminės visiškai skirtingos mokumo užtikrinimo sistemos, kurios bus taikomos niekuo nesiskiriantiems subjektams – kredito unijoms.

Viena vertus, situacija vertintina atsižvelgiant į asmenų lygiateisiškumo principą ir svarstytina, ar šis principas nėra pažeidžiamas, kai vienos kredito unijos, atsižvelgiant į savarankišką jų veiklos pobūdį, yra įpareigojamos vykdyti didelės apimties įstatymines piniginio pobūdžio prievoles pagal griežtus standartus, o kitoms kredito unijoms, jei jos yra centrinės kredito unijos narės, leidžiama pačioms pasirinkti piniginio pobūdžio prievolių dydį, jų vykdymo tvarką, terminus ir būdus.

Kita vertus, situacija vertintina atsižvelgiant į kredito unijų klientų ir kreditorių interesų užtikrinimo pobūdį. Kredito unijų, kurios dalyvauja Kredito unijų stabilizacijos fondo kaupime klientai ir kreditoriai aiškiai žinos galimybes atgauti savo lėšas patikėtas kredito unijoms, o kitų kredito unijų klientų ir kreditorių interesai gali būti užtikrinti menkavertėmis įmokomis į savanorišką centrinės kredito unijos stabilizacinį fondą. Be to, aptariamuose įstatymų projektuose kredito unijos nėra įpareigojamos informuoti kreditorių ir klientų apie jų dalyvavimą ar nedalyvavimą Kredito unijų stabilizacijos fondo kaupime. Taip pat pažymėtina, jog net jei savanoriškas fondas bus kaupiamas, jo lėšos galės būti investuojamos pagal centrinės kredito unijos pasirinktus kriterijus. Taigi manytina, jog teikiamas reguliavimas šiais aspektais pažeidžia trečiųjų asmenų interesus.

Keičiamo įstatymo 52 straipsnio 5 dalies 3 punkte, vadovaujantis teisinio aiškumo principu, nurodytina apie kokio subjekto paskolas kalbama.

Keičiamo įstatymo 53 straipsnio 6 dalyje siūloma nustatyti, jog „Tais atvejais, kai fondui skolinamos valstybės lėšos, sprendimą dėl skolinimo priima Lietuvos Respublikos Vyriausybė“. Pažymėtina, jog valstybės lėšų skolinimo taisyklės nėra ir negali būti keičiamo įstatymo reguliavimo dalyku, kadangi yra specialaus pobūdžio teisės aktų, kurie reguliuoja šią teisnių santykių sritį, todėl šios normos keičiamame įstatyme atsisakytina.

Keičiamo įstatymo 53 straipsnio10 dalies atsiakytina kaip perteklinės, nes ji savo turiniu dubliuoja keičiamo įstatymo 52 straipsnio 9 dalį.

Keičiamo įstatymo 54 straipsnio 1 dalyje siūloma nustatyti, jog „Kredito unijų stabilizacijos fondą valdo ir administruoja fondo valdymo institucija ir Kredito unijų stabilizacijos fondo valdyba. O šio straipsnio 2 dalyje, kad „Fondo valdymo institucijos funkcijos pavedamos valstybės įmonei „Indėlių ir investicijų draudimas“, veikiančiai pagal Indėlių ir įsipareigojimų investuotojams draudimo įstatymą ir šį įstatymą“. Be to, keičiamo įstatymo 55 ir 56 straipsniuose valstybės įmonei „Indėlių ir investicijų draudimas“ nustatomos ir kitos funkcijos, įskaitant funkciją priimti sprendimą dėl Kredito unijų stabilizacijos fondo išmokų išmokėjimų.

Pasirinkta reguliavimo koncepcija diskutuotina.

Pirma, pažymėtina, jog Kredito unijų stabilizacijos fondas, kaip nustatoma keičiamo įstatymo 52 straipsnio 1 dalyje, „tai fondas, kuriame kaupiamos lėšos, skirtos fondo dalyvių, darančių įmokas į fondą bei susidūrusių su mokumo problemomis, mokumui ir stabilumui užtikrinti“. Taigi, tai fondas kaupiamas privačių juridinių asmenų ir skirtas šių privačių juridinių asmenų problemoms, susijusioms su jų stabilumu ir mokumu spręsti. Šio fondo kaupimas ir administravimas jokiais būdais nėra susijęs su draudimo teisiniais santykiais. Valstybė šį kredito unijos veiklos sektorių reguliuoja tiek, kiek tai gali kelti grėsmę valstybės finansų sektoriaus patikimumui. Tačiau pagal pasirinktą koncepciją šio fondo administravimas ir valdymas dalinai būtų perduodamas valstybės įmonei „Indėlių ir investicijų draudimas“. Toks dalinis valdymo perdavimas kvestionuotinas atsižvelgiant į aptartą Kredito unijų stabilizacijos fondo esmę ir paskirtį bei valstybės įmonės „Indėlių ir investicijų draudimas“ paskirtį.

Pastebėtina, jog valstybės įmonės „Indėlių ir investicijų draudimas“ steigimo ir veiklos tikslai yra įtvirtinti Indėlių ir įsipareigojimų investuotojams draudimo įstatymo 36 straipsnyje, tarp kurių nurodomi tikslai: drausti indėlininkų indėlius, įsipareigojimus investuotojams, administruoti Indėlių draudimo fondą, Įsipareigojimų investuotojams draudimo fondą ir Pertvarkymo fondą, taip pat atlikti kitas su šiais tikslais susijusias įstatymų nustatytas funkcijas. Be kita ko, pažymėtina, jog valstybės įmonės „Indėlių ir investicijų draudimas“ yra draudimo įmonė, kurios veiklos paskirtis yra susijusi su draudimo įmonės funkcijų vykdymu. Tarp šios valstybės įmonės veiklos tikslų nėra numatytas privačių juridinių asmenų steigiamų fondų administravimas ir manytina, jog toks veiklos pobūdis prieštarautų šios valstybės įmonės steigimo tikslams ir veiklos pobūdžiui.

Apibendrinant išsakytus pastebėjimus, teigtina, jog teikiamo įstatymo projekto nuostatomis galimai siekiama valstybinei įmonei perkelti jai nebūdingą, su jos steigimo ir veiklos tikslais nesusijusią administracinę naštą, susijusią su privačių juridinių asmenų veikla.

Antra, atskirai aptartina tai, jog pagal keičiamo įstatymo 55 straipsnio 6 dalies 3 punkto nuostatas ir 56 straipsnio 2 dalį, Fondo valdyba priima rekomendacijas dėl Kredito unijų stabilizacijos fondo lėšų naudojimo ir teikia jas Fondo valdymo institucijai, t.y. valstybės įmonei „Indėlių ir investicijų draudimas“, kuri vadovaudamasi šiomis rekomendacijomis turi priimti sprendimą dėl lėšų išmokėjimo ar neišmokėjimo.

Šiame kontekste pastebėtina, jog valstybės įmonė „Indėlių ir investicijų draudimas“ pagal Indėlių ir įsipareigojimų investuotojams draudimo įstatymo nuostatas atlieka formalaus pobūdžio technines funkcijas, tačiau jai nėra pavedama sprendimų, galinčių lemti tam tikrų juridinių asmenų veiklos tęstinumą, priėmimo teisė. Tokia funkcija yra būdinga tik priežiūros institucijoms, turinčioms valdingų įgalinimų kitų subjektų atžvilgiu. Taigi ir šiuo aspektu teigtina, jog valstybės įmonei „Indėlių ir investicijų draudimas“ siekiama pavesti funkcijas, kurios nesusijusios su jos steigimo ir veiklos tikslais. Be to, šiuo aspektu valstybės įmonei siekiama perkelti ir atsakomybę dėl sprendimų, susijusių su privačių juridinių asmenų veiklos tęstinumu, priėmimo, nors, manytina, jog tokiam atsakomybės perkėlimui nėra jokių teisinių prielaidų.

Apibendrinant šioje pastaboje išdėstytus argumentus ir Indėlių ir įsipareigojimų investuotojams draudimo įstatymo bei kitų įstatymų nuostatas, manytina, jog valstybės įmonė „Indėlių ir investicijų draudimas“ jokia forma neturėtų dalyvauti Kredito unijų stabilizacijos fondo veikloje.

Keičiamo įstatymo 54 straipsnio 2 dalyje siūloma nustatyti, kad „ Fondo valdymo institucijos funkcijos pavedamos valstybės įmonei „Indėlių ir investicijų draudimas“, veikiančiai pagal Indėlių ir įsipareigojimų investuotojams draudimo įstatymą ir šį įstatymą“. Atsižvelgiant į tai, jog nuostatos dalis, kurioje siūloma įtvirtinti, kad valstybės įmonė „Indėlių ir investicijų draudimas“ privalo veikti pagal Indėlių ir įsipareigojimų investuotojams draudimo įstatymą nenustato jokio naujo teisinio reguliavimo, kurio nėra kituose įstatymuose, siūlytina atsisakyti šios normos dalies, kaip perteklinės.

Atsižvelgiant į tai, jog keičiamo įstatymo 55 straipsnio 1 dalyje nurodytas „reikiamo išsilavinimo“ reikalavimas lemtų asmenų teisę dirbti tam tikrą darbą, keičiamame įstatyme nurodytina koks išsilavinimas laikytinas „reikiamu“.

Keičiamo įstatymo 55 straipsnio 1 dalyje siūloma nustatyti, jog „Į fondo valdybą taip pat gali būti deleguojami <...>“ tam tikrų institucijų atstovai. Vadovaujantis teisinio aiškumo principu nurodytina nuo kokių aplinkybių tokia galimybė turi priklausyti, kokiais atvejais galima deleguoti atstovus, o kokiais deleguoti nebūtina.

Keičiamo įstatymo 55 straipsnio 4 dalyje siūloma nustatyti, jog „Priimant Fondo valdybos sprendimus vienas Fondo valdybos narys turi vieną balsą.“ Pažymėtina, jog įstatymo projekte nepateikiama jokio reguliavimo, kuriame būtų nustatyta kokia balsų dauguma priimami Fondo valdybos sprendimai, be to, nenurodoma kaip būtų sprendžiama situacija, jei balsai pasiskirstytų po lygiai. Pastebėtina, jog toks reguliavimas turėtų būti numatytas įstatyme, o ne poįstatyminiame teisės akte, nes jis tiesiogiai susijęs su asmenų teisių ir pareigų apimties reguliavimu.

Keičiamo įstatymo 55 straipsnio 5 dalyje siūloma nustatyti, jog „Fondo valdybos nariams už darbą Fondo valdyboje atlyginama iš Kredito unijų stabilizacijos fondo administravimui skirtų lėšų. Išmokų už darbą formą ir dydį nustato Fondo valdyba, bet jų metinė suma negali viršyti 1/15 fondo metinių pajamų“. Pastebėtina, jog tuo atveju, jei aptariamoje nuostatoje siekiama reguliuoti darbo teisinius santykius, reguliavimas yra nepakankamas, nes nenustatoma kokie asmenys būtų įgalioti sudaryti darbo sutartis ir kt. Taigi, jei šiuo atveju nenorėta nustatyti, jog veikla Fondo valdyboje vykdoma darbo teisinių santykių pagrindu, reguliavimas tobulintinas. Jei veikla nebus vykdoma darbo teisinių santykių pagrindu, atsisakytina termino „darbas“ vartojimo.

Atsižvelgiant į keičiamo įstatymo 55 straipsnio 11 dalyje siūlomas nustatyti Fondo valdybos teises, svarstytina, ar šios teisės nedubliuotų Priežiūros institucijos veiklos bei ar nederėtų nustatyti imperatyvios Fondo valdybos pareigos apie sunkumus patiriančias kredito unijas informuoti Priežiūros instituciją.

Keičiamo įstatymo 56 straipsnio 2 dalyje siūloma nustatyti, jog „Kredito unijų stabilizacijos fondo lėšas išmoka sprendžia Fondo valdymo institucija (indėlių draudimo įmonė) pagal Kredito unijų stabilizacijos fondo valdybos pateiktą išvadą. <...>“. Nuostata koreguotina, atsižvelgiant į tai, jog dviejų žodžių „išmoka sprendžia“ naudojimas greta yra nesuprantamas.

Be to nuostatoje atsisakytina perteklinių žodžių „(indėlių draudimo įmonė)“, kadangi ši informacija yra įtvirtintina keičiamo įstatymo 54 straipsnyje.

Taip pat atkreiptinas dėmesys, jog kalbant apie tą patį dokumentą keičiamo įstatymo 55 straipsnio 6 dalies 3 punkte vartojamas terminas „rekomendacija“, o aptariamoje nuostatoje „išvada“. Terminologija vienodinta.

Keičiamo įstatymo 57 straipsnio 5 dalyje siūloma nustatyti, jog „Esant būtinybei (vienos kredito unijos fondo dalyvės bankrotui), Kredito unijų stabilizacijos fonde sukauptos lėšos gali būti panaudotos atsiskaityti su bankrutavusios kredito unijos kreditoriais prieš nukreipiant kreditorių reikalavimus į valstybės įmonės „Indėlių ir investicijų draudimas“ fondą dėl mokėjimų, susijusių su draudimo išmokų kredito unijos indėlininkams, nurodytiems Lietuvos Respublikos indėlių ir įsipareigojimų investuotojams draudimo įstatyme, išmokėjimu. Tokiu atveju Kredito unijų stabilizacijos fondas turi pirmumo teisę atgauti bankrutavusios kredito unijos kreditoriams išmokėtas fondo lėšas kitų bankrutavusios kredito unijos kreditorių atžvilgiu kreditorių reikalavimų tenkinimo eilėje. Kredito unijos fondo dalyvės bankrutavusios kredito unijos kreditoriams atsako tik Kredito unijų stabilizacijos fonde sukauptų lėšų suma.“ Nuostatos turinys diskutuotinas.

Pirma, nuostatos įstatyme neturi būti dėstomos skliaustuose. Tuo atveju, jei nuostatoje aptariama būtinybė yra vienintelė, nuostatos redakcija tobulintina.

Antra, vadovaujanti teisinio aiškumo principu, nuostatoje aiškiai nurodytina, ar visame nuostatos tekste vartojant terminą „kreditoriai“ kalbama apie bankrutavusios kredito unijos indėlininkus. Nes priešingu atveju nuostatos turinys keltų rimtų abejonių dėl jos proporcingumo.

Trečia, nuostatoje kalbama apie pirmumo teisę atgauti bankrutavusios kredito unijos kreditoriams išmokėtas fondo lėšas kitų bankrutavusios kredito unijos kreditorių atžvilgiu kreditorių reikalavimų tenkinimo eilėje. Nuostatoje aiškiai nurodytina apie kokio pobūdžio ir kokiu būdu įgyvendinamą pirmumą nuostatoje kalbama. Tuo atveju, jei pirmumas sietinas su keičiamo įstatymo 85 straipsnio turiniu, tai aiškiai nurodytina. Tuo atveju, jei omenyje turima kita pirmumo pasinaudojimo tvarka, tai aptartina nuostatoje.

Analizuojant Kredito unijų stabilizacijos fondo teisinį reguliavimą, atkreiptinas dėmesys, jog šio fondo dalyvių pareigos dalyvauti fondo kaupime, laikytis fondo taisyklių yra aiškiai ir imperatyviai sureguliuotos, tačiau teisė gauti išmokas iš fondo priklauso nuo daugybės subjektyvių faktorių, pavyzdžiui, keičiamo įstatymo 57 straipsnio 6 dalyje siūloma nustatyti, jog „Kredito unijų stabilizacijos fondo lėšos gali būti neskiriamos, jei su sunkumais susiduriančios kredito unijos mokumas gali būti atkurtas ir užtikrinimas kitomis priemonėmis, numatytomis šio įstatymo 55 straipsnio 12 dalyje“. Šiame kontekste atkreiptinas dėmesys, jog vykdydamas įstatymo imperatyvus asmuo visuomet turi teisėtų lūkesčių, jog galės pasinaudoti įstatyme įtvirtinamomis galimybėmis. Tačiau keičiamo įstatymo atveju, kilus ginčui dėl Kredito unijų stabilizacijos fondo lėšų skyrimo, asmenims net nenustatoma teisė kreiptis į jokias ginčų nagrinėjimo institucijas, nekalbant jau apie tai, jog keičiamame įstatyme nėra reguliuojama asmens teisė kreiptis į teismą ir ginti savo teisėtus interesus.

Šiame kontekste manytina, jog teikiamas reguliavimas yra neišsamus ir stokoja nuostatų, susijusių su Kredito unijų stabilizacijos fondo dalyvių teisėmis ginti savo teisėtus interesus, nuostatų reguliuojančių galimų ginčų sprendimo būdus, nuostatų detalizuojančių asmenų teises kreiptis į teismą.

Keičiamo įstatymo 70 straipsnio 5 dalies 2 punkte pateikta nuoroda į keičiamo įstatymo 9 straipsnio 9 dalį. Atkreipiame dėmesį, kad teikiamame projekte pateikto keičiamo įstatymo 9 straipsnis 9 numeriu pažymėtos dalies neturi ir pagrindų, kuriems esant kredito unija negalėtų būti reorganizuojama, nenustato. Atsižvelgus į tai, nuorodą reikėtų patikslinti.

Keičiamo įstatymo 85 straipsnio 2 dalyje siūloma nustatyti, jog „Antrąja eile tenkinami Kredito unijų stabilizacijos fondo reikalavimai už bankrutavusios kredito unijos kreditoriams išmokėtas fondo lėšas“. Nuostatos turinys diskutuotinas.

Pastebėtina, jog tuo atveju, jei nuostatoje būtų reguliuojama galimybė tenkinti Kredito unijų stabilizacijos fondo reikalavimus, kai iš stabilizacijos fondo, vadovaujantis keičiamo įstatymo 57 straipsnio 5 dalimi, Kredito unijų stabilizacijos fonde sukauptos lėšos buvo panaudotos atsiskaityti su bankrutavusios kredito unijos indėlininkais, nurodytais Lietuvos Respublikos indėlių ir įsipareigojimų investuotojams draudimo įstatyme, tokiu atveju aptariama nuostata būtų priimtina ir pateisinama, tačiau nuostatoje nenurodžius apie kokius kreditorius joje kalbama, teigtina, jog nuostatos turinys neatitinka proporcingumo principo, galimai yra diskriminacinis kitų kreditorių atžvilgiu ir kelia grėsmę valstybės įmonės „Indėlių ir investicijų draudimas“ veiklos stabilumui. Siūlytina nuostatoje aiškiai įvardinti kokie kreditoriai turimi omenyje

Atsižvelgiant į tai, kad Vyriausybė pagal Konstitucijos 94 straipsnio 1 punkto nuostatas tvarko krašto reikalus, o Lietuvos bankas pagal Lietuvos banko įstatymo 8 straipsnio 2 dalies 2 punkto nuostatas atlieka finansų rinkos priežiūrą, bei teikiamo įstatymo galimą poveikį Lietuvos Respublikos finansų sektoriui teigtina, jog dėl teikiamo įstatymo projekto reikėtų gauti minėtų institucijų išvadas.

Tobulintina projekto 3 straipsnio teisinė technika. Po šio straipsnio 9 dalies numerio turėtų būti dedamas ne skliaustelis, bet taškas.

Departamento direktorius Andrius Kabišaitis

D. Zebleckis tel. (8 5) 239 6906, el. p. dainius.zebleckis@lrs.lt

S. Švedas, tel. (8 5) 239 6165, el. p. saulius.svedas@lrs.lt