LIETUVOS RESPUBLIKOS SEIMO KANCELIARIJOS

TEISĖS DEPARTAMENTAS

IŠVADA

DĖL LIETUVOS RESPUBLIKOS CENTRINĖS KREDITO UNIJOS ĮSTATYMO NR. VIII-1682 PAKEITIMO ĮSTATYMO PROJEKTO

2016-03-18 Nr. XIIP-4105

Vilnius

Įvertinę projektą dėl jo atitikties Konstitucijai, įstatymams, Europos Sąjungos teisės aktams ir teisės technikos taisyklėms, teikiame šias pastabas:

Projektą tobulinant juridinės technikos reikalavimų požiūriu, reikėtų patikslinti projekto 1 straipsnyje dėstomo Centrinės kredito unijos įstatymo (toliau – keičiamo įstatymo) 2 straipsnio 14 dalies žymėjimą numeriu. Po skaičiaus, žyminčio dalies numerį, turėtų būti dedamas taškas, o ne skliaustelis.

Be to, atkreiptinas dėmesys, jog vadovaujantis teisės technikos taisyklėmis, projekto 2 straipsnyje pateikiamos įstatymo sąvokos turi būti išdėstytos abėcėline tvarka.

Keičiamo įstatymo 2 straipsnio 13 dalyje apibrėžiant sąvoką Centrinės kredito unijos finansinė grupė, siūloma nustatyti, jog tai „centrinė kredito unija ir jai priklausančios kredito unijos“. Manytina, jog šiuo atveju pasirinktas netinkamas terminas „priklausančios“, kadangi kredito unijos nepriklauso centrinei kredito unijai, o yra jos narėmis. Siūlytina koreguoti normą.

Keičiamo įstatymo 5 straipsnio 1 dalies 2 punkte vartojamas niekur įstatymo tekste neaptartas trumpinys „CKU“. Šio trumpinio atsisakytina, arba jis aptartinas ir naudotinas visame įstatymo tekste.

Keičiamo įstatymo 5 straipsnio 2 dalies 4 punkte siūloma nustatyti, kad centrinė kredito unija turi teisę ,,nustatyti kredito unijoms centrinės kredito unijos narėms papildomus reikalavimus dėl kredito unijų vidaus kontrolės ir rizikos vertinimo (valdymo) organizavimo, organizacinės struktūros ir vidaus valdymo, kapitalo pakankamumo ir kitų veiklos riziką ribojančių normatyvų dydžių, apskaitos tvarkymo ir finansinių ataskaitų sudarymo“ (pabraukta mūsų). Projektu keičiamo įstatymo 5 straipsnio 2 dalies 5 punkte siūloma nustatyti, kad centrinė kredito unija turi teisę ,,atliekant kredito unijų centrinės kredito unijos narių stebėseną ir tikrinimą nustačiusi pažeidimus ar trūkumus, duoti nurodymus kredito unijoms centrinės kredito unijos narėms per nurodytą terminą juos pašalinti ir užtikrinti, kad nustatyti pažeidimai ir trūkumai nesikartotų, arba imtis kitų šiame įstatyme, centrinės kredito unijos įstatuose ir centrinės kredito unijos su kredito unijomis sudarytose sutartyse nustatytų veiksmų“ (pabraukta mūsų). Atkreipiame dėmesį, kad analogiškas teises kredito unijų atžvilgiu Kredito unijų įstatymo Nr. I-796 pakeitimo įstatymo projekte Nr. XIIP-4106 (toliau – įstatymo projektas Nr. XIIP-4106) pateiktuose Kredito unijų įstatymo 65 straipsnio 2 dalies 1 punkte ir 3 dalyje siūloma suteikti ir priežiūros institucijai. Taigi abi institucijos turėtų teisę nustatyti kredito unijoms tam tikrus papildomus reikalavimus, o, nustačiusios pažeidimus ar trūkumus, duoti kredito unijoms privalomuosius nurodymus per nustatytus terminus juos pašalinti. Pažymėtina, kad galimos situacijos, kai dėl tų pačių kredito unijų veiklos trūkumų centrinė kredito unija ir priežiūros institucija joms pateiktų skirtingus nurodymus bei nustatytų skirtingus papildomus reikalavimus. Iš projekto nuostatų nėra aišku, kurios institucijos nurodymų (reikalavimų) vykdymui turėtų būti skiriamas prioritetas. Projekto nuostatas reikėtų patikslinti, pašalinant šiuos neaiškumus. Taip pat svarstytina, ar neturėtų būti atsisakyta funkcijų dubliavimosi.

Keičiamo įstatymo 5 straipsnio 2 dalies 6 punkte siūloma nustatyti tam tikrą Priežiūros institucijos teisę. Tačiau atkreiptinas dėmesys, jog aptariamos 5 straipsnio 2 dalies punktuose po dvitaškio dėstomos centrinės kredito unijos teisės. Todėl siūlomas 6 punktas sistemiškai nedera su 2 dalies esme ir turėtų būti išdėstytas kitame straipsnyje, ar kitoje straipsnio dalyje.

Atsižvelgiant į tai, jog keičiamame įstatyme keičiamo įstatymo pavadinimo trumpinys „Įstatymas“ neįtvirtintas, projekto 9 straipsnio 5 dalyje ir visur kitur keičiamame įstatyme žodis „įstatymo“ rašytinas iš mažosios raidės.

Keičiamo įstatymo 13 straipsnio 1 dalyje siūloma nustatyti, kad tais atvejais, kai kredito unijų turtas viršija 50 milijonų eurų, centrinėje kredito unijoje gali būti ne mažiau kaip 3 nariai. Tuo atveju, jeigu projekto autorių tikslas yra nustatyti, kad centrinėje kredito unijoje gali būti ne mažiau kaip 3 nariai tik tais atvejais, kai kredito unijų, esančių centrinės kredito unijos nariais, turtas viršija 50 milijonų eurų, tai vertinamąją projekto nuostatą reikėtų atitinkamai patikslinti.

Be to, atkreiptinas dėmesys, jog nuostatos formulavimas neatitinka teisės technikos taisyklių, kadangi nuostatoje pirmiausia nustatomas imperatyvas, kuris sekančiu sakiniu yra paneigiamas. Siūlytina tobulinti normos redakciją.

Keičiamo įstatymo 13 straipsnio 3 dalies sąvoka ,,savarankiška kredito unijos veiklos forma“ nėra pakankamai aiški. Pažymėtina, kad visos kredito unijos yra juridiniai asmenys, kurie vykdo savarankišką veiklą. Tuo atveju, jeigu turėtas tikslas nustatyti, kad ši sąvoka apimtų kredito unijas, kurios nėra centrinės kredito unijos narėmis, tai keičiamame įstatyme reikėtų atskleisti jos turinį.

Kartu atkreipiame dėmesį, kad keičiamo įstatymo 13 straipsnio 11 dalyje naudojama kiek kitokia sąvoka: ,,savarankiška kredito unija“. Tuo atveju, jeigu abi aukščiau minėtos sąvokos apimtų tas pačias kredito unijas, svarstytina, ar keičiamame įstatyme vartojamas sąvokas nereikėtų suvienodinti.

Keičiamo įstatymo 13 straipsnio 11 dalis sistemiškai nedera su 13 straipsnio turiniu ir turėtų būti perkelta į keičiamo įstatymo 15 straipsnį, kuris reguliuoja narystės centrinėje kredito unijoje pasibaigimą.

Keičiamo įstatymo 13 straipsnio 11 dalyje siūloma nustatyti galimybę kredito unijai centrinės kredito unijos narei, atitinkančiai savarankiškai kredito unijai keliamus reikalavimus, teisę išstoti iš centrinės kredito unijos, raštu pranešusi apie tai centrinei kredito unijai ne vėliau kaip 6 mėnesius iki numatomo išstojimo dienos. Pasiūlymo turinys diskutuotinas atsižvelgiant į siūlomą nustatyti itin trumpą įspėjimo terminą. Pastebėtina, jog kredito unijai išstojus iš centrinės kredito unijos, šiai kredito unijai turi būti grąžintas pajinis įnašas. Ir nors 15 straipsnio 6 dalyje nustatoma, jog pajinis įnašas grąžinamas, tik tuo atveju, jei nustatoma, kad šis grąžinimas nekels grėsmės centrinės kredito unijos veiklos stabilumui, tačiau manytina, jog terminas yra akivaizdžiai per trumpas, kad centrinė kredito unija deramai galėtų pasirengti jos nario išstojimui. Manytina, jog įspėjimo terminą reikėtų ilginti, galimai jį suderinant su įspėjimo terminu, lygiu 1 metams, kai centrinė kredito unija rengiasi pašalinti kredito uniją iš centrinės kredito unijos narių.

Keičiamo įstatymo 14 straipsnio 1 dalyje siūloma nustatyti, kad ,,Kredito unijos centrinės kredito unijos narės balsų dalis, kurį pagrindinis pajus suteikia centrinės kredito unijos narių visuotiniame susirinkime, nustatomas atsižvelgiant į kredito unijos narių skaičių ir nuosavo kapitalo dydį, tačiau vienos kredito unijos turima balsų dalis negali sudaryti mažiau kaip 1 balsą ir daugiau kaip 10 procentų visų balsų“. Pagal projektu siūlomas keičiamo įstatymo 14 straipsnio 5 dalies nuostatas centrinės kredito unijos įstatuose turi būti nustatyta detali centrinės kredito unijos narių balsų centrinės kredito unijos narių visuotiniame susirinkime skaičiavimo tvarka. Be to, projektu keičiamo įstatymo 14 straipsnio 2 dalyje siūloma nustatyti, kad tuo atveju, jeigu centrinės kredito unijos nare yra valstybė, ji visada turi 10 procentų visų balsų. Atkreipiame dėmesį, kad galiojančio centrinės kredito unijos įstatymo 2 straipsnio 7 dalies nuostatas kiekvienas centrinės kredito unijos narys turi vieną balsą. Projekto aiškinamajame rašte nurodoma, kad siūlomi pakeitimai teikiami tam, kad didžiausią kapitalą sukaupusios ir sėkmingai veikiančios kredito unijos turėtų svaresnę įtaką priimant sprendimus centrinės kredito unijos visuotiniame susirinkime.

Siūlomi pakeitimai kelia abejonių šiais aspektais.

Pirma, atkreipiame dėmesį, kad pagal projektu siūlomas keičiamo įstatymo 30 straipsnio 3 dalies nuostatas kiekvienas centrinės kredito unijos narys gali turėti tik vieną pagrindinį pajų. Taigi pagal siūlomą teisinį reguliavimą, neatsižvelgiant į tai, kad visi centrinės kredito unijos nariai būtų investavę į centrinės kredito unijos kapitalą vienodo dydžio sumas, tačiau jų balsų skaičius visuotiniame centrinės kredito unijos susirinkime būtų nevienodas, o priklausytų nuo kredito unijos atitinkamų rodiklių. Svarstytina, ar siūlomu teisiniu reguliavimu nebūtų pažeistas teisingumo, asmenų lygiateisiškumo bei nuosavybės teisių apsaugos principai, nes tokio paties dydžio vienodos paskirties kapitalo investavimas suteiktų jį investavusiems asmenims nevienodas neturtines teises.

Antra, centrinė kredito unijos teisinė forma tiek pagal galiojančias keičiamo įstatymo 3 straipsnio 2 dalies, tiek pagal projektu siūlomas keičiamo įstatymo 3 straipsnio 2 dalies nuostatas būtų kooperatinė bendrovė, todėl kyla abejonių ar siūlymas atitinka kooperacijos principams, kooperatyvų veiklos esmei, nes asmenys į kooperatines bendroves jungiasi lygiateisiais pagrindais jos dalyvių bendriems tikslams įgyvendinti.

Trečia, nei iš projekto aiškinamojo rašto, nei iš projekto nuostatų nėra aišku, kokiais konkrečiai argumentais remiantis valstybei – centrinės kredito unijos narei, turinčiai tik vieną pagrindinį pajų, visuotiniame centrinės kredito unijos narių susirinkime visada būtų suteikiama 10 procentų balsų. Pažymėtina, kad valstybės, priešingai nei kitų centrinės kredito unijos narių, balsų skaičius susirinkime nebūtų nustatomas pagal projekte siūlomus įtvirtinti rodiklius. Taigi svarstytina, ar jai nebūtų suteiktos privilegijos kitų centrinės kredito unijos narių atžvilgiu, o kiti kredito unijos nariai siūlomu teisiniu reguliavimu nebūtų diskriminuojami. Kyla abejonių ar siūlomu teisiniu reguliavimu nebūtų pažeistas asmenų lygiateisiškumo principas bei aukščiau minėtas nuosavybės teisių apsaugos principas.

Ketvirta, atsižvelgiant į tai, kad centrinės kredito unijos narių balsų skaičius visuotiniame kredito unijos narių susirinkime būtų nustatomas pagal tam tikrus rodiklius, kurie gali kisti, iš projekto nuostatų nėra aišku, ar kiekvieno centrinės kredito unijos nario balsų skaičius būtų nustatomas prieš pat įvyksiantį visuotinį susirinkimą, ar būtų nustatomas vadovaujantis kitais principais. Projekto nuostatas reikėtų papildyti, pašalinant šį neaiškumą.

Keičiamo įstatymo 19 straipsnio 1 dalies 7 punkte siūloma nustatyti, kad centrinės kredito unijos stebėtojų taryba renka centrinės kredito unijos stabilizacijos fondo komisijos narius ir pirmininką. Atkreipiame dėmesį, kad iš projekto nuostatų nėra aiškus minėtos komisijos teisinis statusas, kompetencija, darbo tvarka, komisijos narių atsakomybė, jeigu pastarieji netinkamai vykdytų savo pareigas ir pan. Projektą reikėtų papildyti nuostatomis, pašalinančiomis šiuos neaiškumus.

Keičiamo įstatymo 24 straipsnyje siūloma nustatyti, jog Vidaus audito, skyrimo ir atlygio komitetuose nariais turi būti ir nors vienas stebėtojų tarybos narys. Pastebėtina, jog pagal galiojančio įstatymo nuostatas, pavyzdžiui, skyrimo ir atlygio komiteto nariais gali būti tik stebėtojų tarybos nariai. Svarstytina, ar vadovaujantis teisinio aiškumo principu keičiamame įstatyme neturėtų būti nustatyta kokie dar asmenys gali būti šių komitetų nariais, ar jiems keliami kokie nors reikalavimai ir kt.

Keičiamo įstatymo 26 straipsnio 1 dalyje siūloma nustatyti, kad centrinė kredito unija turi teisę centrinės kredito unijos ir jos narių mokumui užtikrinti sudaryti ir kaupti centrinės kredito unijos stabilizacijos fondą. Taigi minėto fondo steigimas nėra privalomas. Atkreipiame dėmesį, kad centrinės kredito unijos stabilizacijos fondo steigimas pagal siūlomas keičiamo įstatymo 25 straipsnio 1 dalies 1 punkto nuostatas yra viena iš centrinės kredito unijos ir jos narių mokumo užtikrinimo priemonių. Todėl svarstytina, ar siūlomu teisiniu reguliavimu būtų pasiekti keičiamo įstatymo tikslai, t.y. užtikrintas kredito unijų veiklos stabilumas ir patikimumas.

Kartu atkreipiame dėmesį, kad iš projekto nuostatų nėra aišku, koks konkrečiai turėtų būti minimalus fondo dydis bei kokiems konkrečiai tikslams jo lėšos galėtų būti naudojamos. Projektą reikėtų papildyti nuostatomis, pašalinančiomis šiuos neaiškumus.

Keičiamo įstatymo 25 straipsnio 2 dalyje siūloma nustatyti, jog „Jeigu mokumo užtikrinimo sistemos pagalba iš stabilizacijos fondo centrinės kredito unijos ar jos narės kredito unijos mokumas nėra užtikrinamas ir centrinei kredito unijai arba jos narei kredito unijai yra iškeliama bankroto byla, centrinė kredito unija ir jos narės kredito unijos atsako bankrutuojančios centrinės kredito unijos ir jos narės bankrutuojančios kredito unijos kreditoriams, tačiau ne didesne nei į centrinės kredito unijos stabilizacijos fondą (jei toks kaupiamas) įneštų lėšų ir į centrinę kredito uniją įmokėto pajinio kapitalo suma.“ Atkreiptinas dėmesys, jog siūlomos nuostatos turinys nėra aiškus.

Nuostatą galima suprasti taip, jog iškėlus bankroto bylą centrinei kredito unijai, ar kuriai nors kredito unijai, centrinės kredito unijos narei, kitos kredito unijos, kurioms bankroto byla neiškelta, atsako prieš kredito unijos, kuriai iškelta bankroto byla kreditorius, tik ta apimti, kuria stabilizacijos fonde kaupiamos lėšos ir savo į centrinę kredito uniją įneštų pajų sumą. Tačiau nuostatą galima suprasti ir taip, jog net ir ta kredito unija, kuriai iškelta bankroto byla, prieš kreditorius atsako tik ta apimti, kiek ji įnešė lėšų į stabilizavimo fondą ir savo pajumi įneštu į centrinę kredito uniją. Šiuo atveju, keltinas klausimas dėl bankrutuojančios kredito unijos iškėlimo virš visų kitų bankrutuojančių juridinių asmenų, kurie tokiais atvejais atsako visu savo turtu ir kartu dėl diskriminacinio šios nuostatos pobūdžio visų kitų bankrutuojančių asmenų atžvilgiu. Siūlytina nuostatą suformuluoti aiškiai, kad būtų galima įvertinti jos teisines pasekmes.

Keičiamo įstatymo 26 straipsnio 2 dalyje siūloma nustatyti, jog tais atvejais, kai centrinės kredito unijos įstatuose nenumatytas stabilizacijos fondo steigimas, visos centrinės kredito unijos narės privalo dalyvauti Kredito unijų stabilizacijos fonde. Nuostata analizuotina keletu aspektų.

Prima, atkreiptinas dėmesys, jog tiek aptariamame įstatymo projekte, tiek ir kartu teikiamame įstatymo projekte Nr. XIIP-4106 niekaip nereguliuojamas centrinių kredito unijų dalyvavimas Kredito unijų stabilizacijos fonde. Jos nenurodomos tarp Kredito unijų stabilizacijos fondo dalyvių.

Pažymėtina, jog pagal keičiamo įstatymo nuostatas centrinės kredito įstaigos dalyvauja finansinių paslaugų rinkoje, pavyzdžiui, pagal keičiamo įstatymo 4 straipsnio 4 dalį, jos gali priimti indėlius ar kitas grąžintinas lėšas ir iš „Lietuvos Respublikoje įsteigtų asociacijų, religinių bendruomenių ir bendrijų, profesinių sąjungų organizacijų, tų viešųjų įstaigų, kurių steigėjai nėra valstybės institucijos, Lietuvos Respublikos, tarptautinių ar užsienio valstybių labdaros ir paramos fondų, Lietuvos Respublikos Vyriausybės ar savivaldybių įgaliotų institucijų, užsienio valstybių finansų įstaigų.“ Be to, centrinė kredito unija taip pat turi teisę teikti šiems asmenims Lietuvos Respublikos mokėjimų įstatymo 5 straipsnyje nustatytas mokėjimo paslaugas. Priėmus aptariamą įstatymo projektą ir minėtą įstatymo projektą Nr. XIIP-4106, galėtų susiklostyti situacija, kai centrinės kredito unijos nedalyvautų jokiuose stabilizavimo fonduose ir negalėtų pretenduoti į jų išmokas. Tokiu būdu susiklostytų situacija, kai centrinės kredito unijos nedalyvautų mokumo užtikrinimo sistemose. Manytina, jog atsižvelgiant į dėl siūlomo teisinio reguliavimo kylančias grėsmes centrinių kredito mokumui bei galimą žalą Lietuvos Respublikos finansų sistemai, centrinei kredito unijai tapus nemokia, teikiamame projekte turėtų būti sprendžiamas klausimas dėl centrinių kredito unijų mokumo užtikrinimo privalomos sistemos nustatymo.

Antra, aptartame kontekste taip pat pažymėtina, jog pagal keičiamame įstatyme ir įstatymo projekte Nr. XIIP-4106 siūlomą kredito unijų mokumo užtikrinimo sistemą nėra aišku koks santykis sietų savanorišką centrinės kredito dalyvių stabilizacijos fondą ir Kredito unijų stabilizacijos fondą.

Vertinant abiejų įstatymų projektų nuostatas, darytina išvada, kad tais atvejais, kai centrinės kredito unijos dalyvių sprendimu būtų kaupiamas savanoriškas centrinės kredito unijos stabilizacijos fondas, centrinės kredito unijos narės neprivalėtų dalyvauti Kredito unijų stabilizacijos fondo kaupime, o jei savanoriškai dalyvautų Kredito unijų stabilizacijos fondo kaupime, tai šis fondas būtų subsidiarus savanoriško centrinės kredito unijos stabilizacijos fondo atžvilgiu. Pastaruoju atveju, nėra aišku ir nėra sureguliuota kokios teisės normos turėtų būti taikomos planuojant vieno ir kito fondo galimas išmokas ir veiksmus. Įstatymo projektuose nėra numatyta jokių šių fondų sąveikos mechanizmų, neaiškios fondų prisidėjimo prie mokumo atstatymo proporcijos bei visi kiti klausimai, susiję su fondų sąveika.

Trečia, atkreiptinas dėmesys, jog pagal įstatymo projekto Nr. XIIP-4106 nuostatas, Kredito unijų stabilizacijos fondo kaupimas yra detaliai sureguliuotas, pavyzdžiui, nustatoma: kokios lėšos gali sudaryti šį fondą, per kokį laiko tarpą turi būti sukauptos pradinės lėšos, koks turi būti minimalus fondo lėšų dydis, dalyvių periodinių ir papildomų įmokų mokėjimo tvarka, galimybė skolintis lėšų šiam fondui finansuoti, fondo naudojimo atvejai, fondo lėšų investavimo sąlygos ir kt. Tokiu būdu, įstatyme siūloma numatyti griežtą ir imperatyvų reguliavimą, apibrėžiantį fondo teisinį statusą ir jo dalyvių teises bei pareigas. Analizuojant savanoriško centrinės kredito unijos stabilizacijos fondo reguliavimą pastebėtina, jog šis reguliavimas apsiriboja tuo, jog viską pavedama spręsti centrinei kredito unijai ar jos nariams.

Aptarta situacija vertintina kritiškai atsižvelgiant į tai, jog tuo atveju, kai savanoriškas centrinės kredito unijos stabilizacijos fondas yra kaupiamas, jis gali būti vienintele centrinės kredito unijos ir jos dalyvių mokumo užtikrinimo priemonė. Taigi priėmus šioje išvadoje aptariamą įstatymo projektą ir įstatymo projektą Nr. XIIP-4106 teikiamus įstatymo projektus susiklostys situacija, kai galios dvi įstatyminės visiškai skirtingos mokumo užtikrinimo sistemos, kurios bus taikomos niekuo nesiskiriantiems subjektams – kredito unijoms.

Viena vertus, situacija vertintina atsižvelgiant į asmenų lygiateisiškumo principą ir svarstytina, ar šis principas nėra pažeidžiamas, kai vienos kredito unijos, atsižvelgiant į savarankišką jų veiklos pobūdį, yra įpareigojamos vykdyti didelės apimties įstatymines piniginio pobūdžio prievoles pagal griežtus standartus, o kitoms kredito unijoms, jei jos yra centrinės kredito unijos narės, leidžiama pačioms pasirinkti piniginio pobūdžio prievolių dydį, jų vykdymo tvarką, terminus ir būdus.

Kita vertus, situacija vertintina atsižvelgiant į kredito unijų klientų ir kreditorių interesų užtikrinimo pobūdį. Kredito unijų, kurios dalyvauja Kredito unijų stabilizacijos fondo kaupime klientai ir kreditoriai aiškiai žinos galimybes atgauti savo lėšas patikėtas kredito unijoms, o kitų kredito unijų klientų ir kreditorių interesai gali būti užtikrinti menkavertėmis įmokomis į savanorišką centrinės kredito unijos stabilizacinį fondą. Be to, aptariamuose įstatymų projektuose kredito unijos nėra įpareigojamos informuoti kreditorių ir klientų apie jų dalyvavimą ar nedalyvavimą Kredito unijų stabilizacijos fondo kaupime. Taip pat pažymėtina, jog net jei savanoriškas fondas bus kaupiamas, jo lėšos galės būti investuojamos pagal centrinės kredito unijos pasirinktus kriterijus. Taigi manytina, jog teikiamas reguliavimas šiais aspektais pažeidžia trečiųjų asmenų interesus.

Apibendrinant išsakytas pastabas dėl centrinės kredito unijos stabilizacijos fondo pastebėtina, jog teikiamas reguliavimas yra fragmentiškas ir neišsamus. Be to, neužtikrinantis kredito unijų mokumo. Siūlytina tobulinti reguliavimą.

Keičiamo įstatymo 26 straipsnio 3 dalyje siūloma nustatyti, kad centrinės kredito unijos stabilizacijos fondo tikslinį lygį pasirenka centrinė kredito unija. Atkreipiame dėmesį, kad projekto sąvoka ,,fondo tikslinis lygis“ nėra pakankamai aiški. Svarstytina, ar siekiant aiškumo, minėtos projekto sąvokos nereikėtų patikslinti ar atskleisti jos turinį.

Keičiamo įstatymo 29 straipsnio vienintelės struktūrinės dalies žymėti numeriu nereikia.

Keičiamo įstatymo 30 straipsnio 3 dalyje siūloma nustatyti, kad „Pajinė įmoka, sumokėta už pagrindinį ir papildomą pajų gali būti grąžinama šio įstatymo 15 straipsnyje nustatyta tvarka tik narystei centrinėje kredito unijoje pasibaigus. Pajinių įnašų į centrinę kredito uniją suma sumažinamas narių nuosavas kapitalas“. Pastebėtina, jog nuostatos sakiniai nėra susiję priežastiniu ryšiu, todėl antrojo nuostatos sakinio teisinės reikšmės neįmanoma įvertinti. Siūlytina atskleisti tikrąją nuostatos esmę ir tai ką joje norėta sureguliuoti.

Be to, nuostata stokoja aiškumo. Pažymėtina, jog nuostatoje derėtų atskleisti apie kokius narius kalbama, galbūt naudojant žodžius „centrinės kredito unijos narių“. Be to, atskleistina, ar mažinamas visų centrinės kredito narių nuosavas kapitalas vienoda suma, ar kiekvieno centrinės kredito nario nuosavas kapitalas ir tik tokia suma, kurią jis įnešė kaip pajų.

Keičiamo įstatymo 33 straipsnio 3 dalyje siūloma nustatyti, kad ,,centrinė kredito unija, kurios konsoliduotas rezultatas metinėje pelno ataskaitoje yra neigimas, privalo peržiūrėti strateginį veiklos planą ir numatyti priemones užtikrinančias teigiamą rezultatą per neilgesnį kaip dviejų metų laikotarpį“. Pažymėtina, kad iš projekto nuostatų nėra aišku, kokiais konkrečiai terminais centrinė kredito unija privalėtų peržiūrėti aukščiau minėtąjį planą. Svarstytina, ar keičiamame įstatyme tokius terminus nereikėtų nustatyti.

Be to, nuostatoje žodis „neigimas“, keistinas žodžiu „neigiamas“.

Atsižvelgiant į tai, jog įstatymas dėstomas nauja redakcija, vadovaujantis teisės technikos taisyklėmis, keičiamame įstatyme atsisakytina straipsnių numeracijos su novelomis ir keičiamo įstatymo straipsnių numeriai 571 bei 572 keistini į 58 ir 59. Atitinkamai turėtų būti pakeista visa tolimesnė straipsnių numeracija.

Keičiamo įstatymo 68 straipsnio 4 dalyje siūloma nustatyti, kad tenkinant bankrutavusios centrinės kredito unijos kreditorių reikalavimus ,,ketvirtąja eile tenkinami fizinių asmenų ir labai mažų, mažų ir vidutinių įmonių, kaip jos apibrėžtos Smulkiojo ir vidutinio verslo plėtros įstatyme, reikalavimai dėl indėlių dalies, viršijančios draudžiamą sumą, numatytą Indėlių ir įsipareigojimų investuotojams draudimo įstatymo 4 straipsnyje, ir fizinių asmenų ir labai mažų, mažų ir vidutinių įmonių reikalavimai dėl indėlių, kurie būtų laikomi reikalavimus atitinkančiais indėliais, jeigu būtų laikomi centrinėje kredito unijoje“. Atkreipiame dėmesį, kad siūlomu teisiniu reguliavimu projekte siūlomus nustatyti kriterijus atitinkančių įmonių, esančių bankrutavusios centrinės kredito unijos kreditoriais, reikalavimai iš bankrutavusios centrinės kredito unijos turto būtų tenkinami aukštesne eile, nei visų kitų įmonių, taip pat esančių centrinės kredito unijos kreditoriais. Nėra aišku, kokiais konkrečiai argumentais remiantis labai mažos, mažos ir vidutinės įmonės yra išskiriamos iš kitų įmonių (kreditorių) tarpo. Diskutuotina, ar siūlomu teisiniu reguliavimu nebūtų pažeistas asmenų lygiateisiškumo principas, nes abejotina, ar įmonės dydis galėtų būti pagrindas didelių ir mažesnių įmonių atžvilgiu nustatyti diferencijuotą teisinį reguliavimą. Svarstytina, ar vertinamosios projekto nuostatos nereikėtų atsisakyti.

Projekto 2 straipsnio 2 dalyje siūloma nustatyti, kad iki šio įstatymo įsigaliojimo dienos turi būti atliktas išsamus, nepriklausomas ir standartizuotas Lietuvos centrinės kredito unijos ir jai priklausančių kredito unijų turto kokybės vertinimas ir Lietuvos centrinės kredito unijos bei jai priklausančiu kredito unijų konsoliduota finansinė analizė, tikslu teisingai įvertinti kredito unijų ir centrinės kredito unijos finansinę būklę, turtą, bei atitikimą Reglamento (ES) Nr. 575/2013 reikalavimams. Atkreipiame dėmesį, kad iš projekto nuostatų nėra aišku, kuris subjektas (-ai) būtų atsakingas už aukščiau minėtą kredito unijų turto kokybės vertinimo atlikimą bei iš kokių konkrečiai lėšų šaltinių toks vertinimas turėtų būti apmokamas. Projektą reikėtų papildyti nuostatomis, pašalinančiomis šį neaiškumą.

Be to, atkreipiame dėmesį, kad vadovaujantis projekto 2 straipsnio 1 dalimi, projekto 2 straipsnio 2 dalis, kurioje siūloma nustatyti, kad kredito unijų turto vertinimas turi būti atliktas iki įstatymo įsigaliojimo, įsigaliotų tik 2016 m. lapkričio 1 d., t.y. tą pačią dieną kaip ir visas įstatymas. Tam, kad būtų teisinis pagrindas atlikti vertinimą bei vertinimas būtų atliktas iki įstatymo įsigaliojimo dienos, projekto 2 straipsnio 2 dalis turėtų įsigalioti anksčiau nei 2016 m. lapkričio 1 d. Atsižvelgus į tai, projekto 2 straipsnio 1 dalį reikėtų papildyti nuostatomis, numatančiomis kitą projekto 2 straipsnio 2 dalies įsigaliojimo datą.

Atsižvelgiant į tai, kad Vyriausybė pagal Konstitucijos 94 straipsnio 1 punkto nuostatas tvarko krašto reikalus, o Lietuvos bankas pagal Lietuvos banko įstatymo 8 straipsnio 2 dalies 2 punkto nuostatas atlieka finansų rinkos priežiūrą, bei teikiamo įstatymo galimą poveikį Lietuvos Respublikos finansų sektoriui teigtina, jog dėl teikiamo įstatymo projekto reikėtų gauti minėtų institucijų išvadas.

Departamento direktorius Andrius Kabišaitis

S. Švedas, tel. (8 5) 239 6165, el. p. saulius.svedas@lrs.lt

D. Zebleckis tel. (8 5) 239 6906, el. p. dainius.zebleckis@lrs.lt