KONVENCIJA DĖL JURISDIKCIJOS, TAIKYTINOS TEISĖS, PRIPAŽINIMO, VYKDYMO IR BENDRADARBIAVIMO TĖVŲ PAREIGŲ IR VAIKŲ APSAUGOS PRIEMONIŲ SRITYJE
Sudaryta 1996 m. spalio 19 d.
svarstydamos būtinybę gerinti vaikų apsaugą tarptautiniu mastu;
siekdamos išvengti savo teisės sistemų prieštaravimų, susijusių su jurisdikcija, taikytina teise, pripažinimu ir vykdymu, vaikų apsaugos priemonių srityje;
prisimindamos tarptautinio bendradarbiavimo svarbą vaikų apsaugai;
patvirtindamos, kad svarbiausia yra vaiko interesai;
pažymėdamos, kad reikia keisti 1961 m. spalio 5 d. Konvenciją dėl valdžios institucijų įgaliojimų ir taikytinos teisės nepilnamečių apsaugos srityje;
norėdamos šiuo tikslu nustatyti bendras nuostatas, atsižvelgdamos į 1989 m. lapkričio 20 d. Jungtinių Tautų vaiko teisių konvenciją;
s u s i t a r ė dėl šių nuostatų:
I SKYRIUS
KONVENCIJOS TAIKYMO SRITIS
1 straipsnis
1. Šios Konvencijos tikslai:
a) nustatyti valstybę, kurios institucijos turi jurisdikciją imtis priemonių apsaugoti vaiko asmenį ar turtą;
3 straipsnis
1 straipsnyje nurodytos priemonės gali visų pirma būti taikomos:
a) tėvų pareigų priskyrimui, vykdymui, panaikinimui ar apribojimui bei jų perdavimui kitiems asmenims;
b) globos teisėms, įskaitant teises, susijusias su rūpinimusi vaiko asmeniu, ir ypač su teise nustatyti vaiko gyvenamąją vietą, taip pat bendravimo su juo teisėms, įskaitant teisę paimti vaiką ribotam laikui iš jo nuolatinės gyvenamosios vietos į kitą vietą;
d) asmens ar organizacijos, kurie turi rūpintis vaiko asmeniu ar jo turtu, atstovauti ar padėti vaikui, paskyrimui ir funkcijoms;
e) vaiko įkurdinimui globėjo šeimoje ar institucinėje priežiūroje arba kafalos ar analogiškos institucijos teikiamai globai;
4 straipsnis
Konvencija netaikoma:
b) sprendimams dėl įvaikinimo, pasirengimo įvaikinti priemonėms, įvaikinimo panaikinimui ar atšaukimui;
II SKYRIUS
JURISDIKCIJA
5 straipsnis
1. Susitariančiosios Valstybės, kurioje vaikas nuolatos gyvena, teisminės ar administracinės institucijos turi jurisdikciją imtis priemonių vaiko asmeniui ar turtui apsaugoti.
6 straipsnis
1. Vaikams pabėgėliams ir vaikams, kurie dėl jų valstybėje vykstančių neramumų yra tarptautiniu mastu perkeliami, Susitariančiosios Valstybės, kurios teritorijoje tokie vaikai yra dėl jų perkėlimo, institucijos turi jurisdikciją, nurodytą
5 straipsnio 1 dalyje.
7 straipsnis
1. Tais atvejais, kai vaikas neteisėtai išvežamas arba laikomas, jurisdikciją ir toliau turi Susitariančiosios Valstybės, kurioje vaikas nuolatos gyveno prieš pat jo išvežimą ar laikymą, institucijos tol, kol vaikas įgyja nuolatinę gyvenamąją vietą kitoje valstybėje, ir
a) kol kiekvienas asmuo, institucija ar kuri nors kita organizacija, turinti globos teises, pritars vaiko išvežimui ar laikymui, arba
b) kol vaikas bus išgyvenęs toje kitoje valstybėje bent vienerius metus po to, kai asmuo, institucija ar kuri nors kita organizacija, turinti globos teises, sužinojo arba turėjo sužinoti vaiko buvimo vietą, nėra jokio tuo laikotarpiu pateikto ir dar nagrinėjamo prašymo sugrąžinti vaiką ir vaikas yra apsipratęs su savo nauja aplinka.
2. Laikoma, kad vaiko išvežimas ar laikymas yra neteisėtas, jei:
a) jis pagal valstybės, kurioje vaikas nuolatos gyveno prieš pat jo išvežimą ar laikymą, teisę pažeidžia asmeniui, institucijai ar kuriais nors kitai organizacijai individualiai ar bendrai paskirtas globos teises ir
b) išvežimo ar laikymo metu tomis teisėmis buvo faktiškai naudojamasi, individualiai ar bendrai, arba būtų buvę taip naudojamasi, jei vaikas nebūtų išvežtas ar laikytas.
8 straipsnis
1. Išimties tvarka, jei vienos Susitariančiosios Valstybės institucija, kuri pagal 5 arba 6 straipsnį turi jurisdikciją, mano, kad kitos Susitariančiosios Valstybės institucija konkrečiu atveju galėtų geriau įvertinti vaiko interesus, ji gali:
– tiesiogiai ar savo valstybės centrinės įstaigos padedama prašyti tos kitos institucijos prisiimti jurisdikciją taikyti tokias apsaugos priemones, kurias ji laiko esant būtinomis, arba
– sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pasiūlyti šalims pateikti tokį prašymą tos kitos valstybės institucijai.
2. Susitariančiosios Valstybės, į kurių institucijas gali būti kreiptasi, kaip nurodyta ankstesnėje dalyje, yra:
c) valstybė, kurios institucijos turi vaiko tėvų prašymą nutraukti jų santuoką, teisiškai pripažinti gyvenančiais skyrium (separacija) arba jų santuoką pripažinti negaliojančia;
9 straipsnis
1. Jei Susitariančiosios Valstybės institucijos, nurodytos 8 straipsnio 2 dalyje, mano, kad konkrečiu atveju jos galėtų geriau įvertinti vaiko interesus, jos gali:
– tiesiogiai ar tos Susitariančiosios Valstybės, kurioje vaikas nuolatos gyvena, valstybės centrinės įstaigos padedamos, prašyti kompetentingos institucijos, kad joms suteiktų jurisdikciją imtis apsaugos priemonių, kurias jos laiko esant būtinomis, arba
– pasiūlyti šalims pateikti tokį prašymą Susitariančiosios Valstybės, kurioje vaikas nuolatos gyvena, institucijai.
10 straipsnis
1. Nepažeisdamos 5–9 straipsnių, Susitariančiosios Valstybės institucijos, turinčios jurisdikciją spręsti dėl vaiko, kuris nuolatos gyvena kitoje Susitariančiojoje Valstybėje, tėvų prašymo nutraukti jų santuoką, teisiškai pripažinti gyvenančiais skyrium (separacija) arba jų santuoką pripažinti negaliojančia, gali, jei jų valstybės teisė tai numato, imtis priemonių tokio vaiko asmeniui arba jo turtui apsaugoti, jei:
a) pradedant bylos nagrinėjimą, vienas iš jo tėvų nuolatos gyvena toje valstybėje ir vienas iš jų turi tėvų pareigas vaiko atžvilgiu, ir
2. 1 dalyje nurodyta jurisdikcija imtis vaiko apsaugos priemonių nustoja galioti, kai tik sprendimas patenkinti ar atmesti prašymus nutraukti santuoką, teisiškai pripažinti gyvenančiais skyrium (separacija) ar pripažinti santuoką negaliojančia tapo galutiniu, arba bylos nagrinėjimas baigiamas dėl kurios nors kitos priežasties.
11 straipsnis
1. Visais skubos atvejais bet kurios Susitariančiosios Valstybės, kurios teritorijoje yra vaikas ar jam priklausantis turtas, institucijos turi jurisdikciją imtis būtinų apsaugos priemonių.
2. Priemonės, kurių pagal ankstesnę dalį imamasi dėl Susitariančiojoje Valstybėje nuolatos gyvenančio vaiko, nustoja galioti, kai tik institucijos, kurios turi jurisdikciją pagal 5–10 straipsnius, ėmėsi priemonių, kurių reikalauja konkreti situacija.
3. Priemonės, kurių imamasi pagal 1 dalį vaiko, nuolatos gyvenančio ne Susitariančiojoje Valstybėje, atžvilgiu nustoja galioti kiekvienoje Susitariančiojoje Valstybėje, kai tik priemonės, kurios buvo būtinos dėl konkrečios situacijos, ir kurių ėmėsi kitos valstybės institucijos, pripažįstamos toje Susitariančiojoje Valstybėje.
12 straipsnis
1. Atsižvelgiant į 7 straipsnį, Susitariančiosios Valstybės, kurios teritorijoje yra vaikas ar jam priklausantis turtas, institucijos turi jurisdikciją imtis laikino pobūdžio vaiko asmens ar turto apsaugos priemonių, kurių poveikis apsiriboja tik tos konkrečios valstybės teritorija, jei tokios priemonės neprieštarauja priemonėms, kurių jau ėmėsi institucijos, turinčios jurisdikciją pagal
5–10 straipsnius.
2. Priemonės, kurių pagal ankstesnę dalį buvo imtasi dėl vaiko, nuolatos gyvenančio Susitariančiojoje Valstybėje, nustoja galioti, kai tik institucijos, kurios turi jurisdikciją pagal 5–10 straipsnius, priima sprendimą dėl apsaugos priemonių, kurių gali reikalauti konkreti situacija.
3. Priemonės, kurių pagal 1 dalį buvo imtasi vaiko, nuolatos gyvenančio ne Susitariančiojoje Valstybėje, atžvilgiu, nustoja galioti Susitariančiojoje Valstybėje, kurioje buvo imtasi tų priemonių, kai tik priemonės, kurios buvo būtinos dėl konkrečios situacijos, ir kurių ėmėsi kitos valstybės institucijos pripažįstamos toje Susitariančiojoje Valstybėje.
13 straipsnis
1. Susitariančiosios Valstybės institucijos, kurios pagal 5–10 straipsnius turi jurisdikciją imtis vaiko asmens ar turto apsaugos priemonių, privalo susilaikyti nuo tokios jurisdikcijos vykdymo, jei pradedant bylos nagrinėjimą kitos Susitariančiosios Valstybės institucijos, kurios prašymo metu turi jurisdikciją pagal 5–10 straipsnius, prašo imtis atitinkamų priemonių, ir tas prašymas dar yra svarstomas.
14 straipsnis
Priemonės, kurių imamasi taikant 5–10 straipsnius, lieka galioti pagal jose nustatytas sąlygas net tuo atveju, kai aplinkybių pasikeitimas panaikino jurisdikcijos nustatymo pagrindą, tol, kol pagal šią Konvenciją jurisdikciją turinčios institucijos iš dalies ar visiškai nepakeitė ar nenutraukė tokių priemonių.
III SKYRIUS
TAIKYTINA TEISĖ
15 straipsnis
1. Vykdydamos savo jurisdikciją pagal II skyriaus nuostatas, Susitariančiųjų Valstybių institucijos taiko savo teisę.
2. Tačiau jei vaiko asmens ar turto apsaugai to reikia, jos gali išimties tvarka taikyti ar atsižvelgti į kitos valstybės, su kuria padėtis yra artimai susijusi, teisę.
16 straipsnis
1. Tėvų pareigų nustatymą arba panaikinimą pagal teisę, be teisminės ar administracinės institucijos įsikišimo, reglamentuoja valstybės, kurioje vaikas nuolatos gyvena, teisė.
2. Tėvų pareigų nustatymą arba panaikinimą susitarimu arba vienašališku aktu, be teisminės ar administracinės institucijos įsikišimo, reglamentuoja valstybės, kurioje vaikas nuolatos gyvena tuo metu, kai įsiteisėja susitarimas ar vienašališkas aktas, teisė.
3. Tėvų pareigos pagal valstybės, kurioje vaikas nuolatos gyvena, teisę išlieka ir po to, kai vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta tampa kita valstybė.
17 straipsnis
18 straipsnis
19 straipsnis
1. Sandorio, sudaryto trečiosios šalies ir kito asmens, kuris pagal valstybės, kurioje buvo sudarytas sandoris, teisę turėtų teisę veikti kaip teisėtas vaiko atstovas, galiojimo negalima užginčyti ir trečioji šalis negali būti laikoma atsakinga vien tik tuo pagrindu, kad kitas asmuo pagal šio skyriaus nuostatas nustatytą teisę neturėjo teisės veikti kaip teisėtas vaiko atstovas, nebent trečioji šalis žinojo ar turėjo žinoti, kad tėvų pareigas reglamentuoja pastaroji teisė.
20 straipsnis
21 straipsnis
1. Šiame skyriuje sąvoka „teisė“ – tai valstybėje galiojanti teisė, išskyrus teisės pasirinkimo taisykles.
2. Tačiau jei teisė, taikytina pagal 16 straipsnį, yra ne Susitariančiosios Valstybės ir jei tos valstybės teisės pasirinkimo taisyklės nustato teisę kitos ne Susitariančiosios Valstybės, kuri taikytų savo teisę, taikoma pastarosios valstybės teisė. Jei toji kita ne Susitariančioji Valstybė netaikytų savo teisės, taikytina yra teisė, kurią nustato 16 straipsnis.
IV SKYRIUS
PRIPAŽINIMAS IR VYKDYMAS
23 straipsnis
1. Priemonės, kurias taiko vienos Susitariančiosios Valstybės institucijos, pripažįstamos pagal teisę visose kitose Susitariančiosiose Valstybėse.
2. Tačiau galima atsisakyti pripažinti:
a) jei priemonę taikė institucija, kurios jurisdikcija nebuvo pagrįsta kuriuo nors vienu II skyriuje nurodytu pagrindu;
b) jei, išskyrus skubos atvejus, priemonė buvo taikyta teisminio ar administracinio bylos nagrinėjimo metu, nesuteikus vaikui galimybės būti išklausytam ir pažeidžiant prašomosios valstybės pagrindinius bylos nagrinėjimo principus;
c) bet kurio asmens, teigiančio, kad priemonė pažeidžia jo kaip tėvo pareigas, prašymu, jei, išskyrus skubos atvejus, tokia priemonė buvo taikyta nesuteikus tokiam asmeniui galimybės būti išklausytam;
d) jei, atsižvelgiant į vaiko interesus, toks pripažinimas aiškiai prieštarauja prašomosios valstybės viešajai tvarkai;
e) jei priemonė yra nesuderinama su vėlesne priemone, kurios imamasi ne Susitariančiojoje Valstybėje, kurioje vaikas nuolatos gyvena, kai vėlesnė priemonė atitinka prašomosios valstybės pripažinimo reikalavimus;
24 straipsnis
Nepažeidžiant 23 straipsnio 1 dalies, bet kuris suinteresuotas asmuo gali prašyti vienos Susitariančiosios Valstybės kompetentingų institucijų, kad jos nuspręstų dėl priemonės, taikytos kitoje Susitariančiojoje Valstybėje, pripažinimo ar nepripažinimo. Procedūrą reglamentuoja prašomosios valstybės teisė.
25 straipsnis
26 straipsnis
1. Jei priemones, taikomas ir vykdytinas vienoje Susitariančiojoje Valstybėje, reikia vykdyti kitoje Susitariančiojoje Valstybėje, suinteresuotos šalies prašymu tokios priemonės toje kitoje valstybėje skelbiamos vykdytinomis arba registruojamos vykdymui toje kitoje valstybėje vadovaujantis procedūra, nustatyta pastarosios valstybės teisėje.
2. Kiekviena Susitariančioji Valstybė priemonių vykdytinumo skelbimui ar registravimui taiko paprastą ir greitą procedūrą.
27 straipsnis
28 straipsnis
Priemonės, kurių imamasi vienoje Susitariančiojoje Valstybėje ir kurios paskelbtos vykdytinomis ar registruotos vykdymui kitoje Susitariančiojoje Valstybėje, vykdomos toje kitoje valstybėje, tarsi jų būtų imtasi tos valstybės institucijų. Vykdymas atliekamas pagal prašomosios valstybės teisę ir tokiu mastu, kurį nustato ši teisė, atsižvelgiant į vaiko interesus.
V SKYRIUS
BENDRADARBIAVIMAS
29 straipsnis
1. Susitariančioji Valstybė paskiria centrinę įstaigą pareigoms, kurias tokioms įstaigoms nustato ši Konvencija, atlikti.
2. Federacinės valstybės, valstybės, kuriose yra daugiau nei viena teisės sistemos, arba valstybės, turinčios autonominius teritorijos vienetus, gali paskirti daugiau nei vieną centrinę įstaigą ir nurodyti jų funkcijų teritorinį ar asmeninį mastą. Kai valstybė yra paskyrusi daugiau nei vieną centrinę įstaigą, ji paskiria vieną centrinę įstaigą, kuriai gali būti adresuojama bet kokia korespondencija, skirta perduoti atitinkamai tos valstybės centrinei įstaigai.
30 straipsnis
1. Centrinės įstaigos bendradarbiauja viena su kita ir skatina savo valstybių kompetentingų institucijų bendradarbiavimą siekiant šios Konvencijos tikslų.
31 straipsnis
Susitariančiosios Valstybės centrinė įstaiga tiesiogiai ar per valstybės institucijas ar kitokias organizacijas imasi visų atitinkamų priemonių:
b) tarpininkavimo, sutaikinimo ar panašiomis priemonėmis padeda susitarti dėl vaiko asmens ar turto apsaugos tais atvejais, kuriems taikoma ši Konvencija;
32 straipsnis
Susitariančiosios Valstybės, su kuria vaikas yra labiausiai susijęs, centrinės įstaigos ar kitos kompetentingos institucijos prašymu, kuris pateikiamas kartu nurodant pagrįstas tokio prašymo priežastis, Susitariančiosios Valstybės, kurioje vaikas nuolatos gyvena ir yra, centrinė įstaiga tiesiogiai ar per valstybės institucijas ar kitas organizacijas gali:
33 straipsnis
1. Jei institucija, turinti jurisdikciją pagal 5–10 straipsnius, planuoja įkurdinti vaiką globėjo šeimoje ar globos institucijoje ar atiduoti kafalos ar analogiškos institucijos globai ir jei toks įkurdinimas ar atidavimas globai turi vykti kitoje Susitariančiojoje Valstybėje, toji institucija pirmiausia konsultuojasi su pastarosios valstybės centrine įstaiga ar kita kompetentinga institucija. Tuo tikslu ji pateikia ataskaitą dėl vaiko kartu su planuojamo įkurdinimo ar atidavimo globai pagrindimu.
34 straipsnis
1. Jei yra planuojama kokia nors apsaugos priemonė ir to reikalauja vaiko padėtis, kompetentingos pagal šią Konvenciją institucijos gali prašyti bet kurios kitos Susitariančiosios Valstybės institucijos, kuri turi informacijos, susijusios su vaiko apsauga, tokią informaciją joms suteikti.
35 straipsnis
1. Susitariančiosios Valstybės kompetentingos institucijos gali prašyti kitos Susitariančiosios Valstybės institucijų padėti įgyvendinti apsaugos priemones, taikomas pagal šią Konvenciją, ypač užtikrinant bendravimo su vaiku teises ir teisę palaikyti su juo reguliarius tiesioginius santykius.
2. Susitariančiosios Valstybės, kurioje vaikas nuolatos negyvena, institucijos gali vieno iš tėvų, gyvenančio toje valstybėje ir norinčio gauti ar toliau turėti galimybę bendrauti su vaiku, prašymu rinkti informaciją ar įrodymus ir nustatyti faktus, kurių reikia sprendžiant, ar tokiam tėvui tinka suteikti galimybę bendrauti su vaiku ir kokiomis sąlygomis toks bendravimas turi vykti. Institucija, kuri pagal 5–10 straipsnius turi jurisdikciją spręsti, ar patenkinti prašymą dėl bendravimo su vaiku, prieš priimdama sprendimą, priima ir svarsto tokią informaciją, įrodymus bei nustatytus faktus.
3. Institucija, turinti jurisdikciją pagal 5–10 straipsnius spręsti dėl bendravimo, gali atidėti procesą, laukdama pagal 2 dalį pateikto prašymo rezultatų, ypač tais atvejais, kai ji svarsto prašymą apriboti ar panaikinti bendravimo teises, suteiktas valstybėje, kurioje vaikas anksčiau nuolatos gyveno.
36 straipsnis
Visais atvejais, kai vaikui gresia rimtas pavojus, Susitariančiosios Valstybės, kurioje yra imamasi ar ketinama imtis vaiko apsaugos priemonių, kompetentingos institucijos, gavusios informaciją, kad vaiko gyvenamoji vieta perkelta į kitą valstybę arba kad vaikas yra kitoje valstybėje, tos kitos valstybės institucijoms praneša apie esamą pavojų ir apie taikomas ar ketinamas taikyti priemones.
37 straipsnis
38 straipsnis
1. Nepažeisdamos galimybės reikalauti pagrįstų mokesčių už suteiktas paslaugas, Susitariančiųjų Valstybių centrinės įstaigos ir kitos valstybės institucijos padengia savo pačių sąnaudas, patirtas taikant šio skyriaus nuostatas.
39 straipsnis
VI SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS
40 straipsnis
1. Susitariančiosios Valstybės, kurioje vaikas nuolatos gyvena, arba Susitariančiosios Valstybės, kurioje imamasi kokios nors apsaugos priemonės, institucijos tėvų pareigas už vaiką turinčio asmens arba asmens, kuriam patikėta vaiko asmens ar turto apsauga, prašymu gali išduoti pažymėjimą, nurodantį to asmens vaidmenį, kuris suteikia jam teisę veikti ir suteiktus įgaliojimus.
2. Laikoma, kad, nesant priešingų įrodymų, pažymėjime nurodytas vaidmuo ir įgaliojimai yra suteikti tam asmeniui.
41 straipsnis
42 straipsnis
43 straipsnis
44 straipsnis
45 straipsnis
1. Apie paskyrimus, nurodytus 29 ir 44 straipsniuose, pranešama Hagos tarptautinės privatinės teisės konferencijos Nuolatiniam biurui.
46 straipsnis
47 straipsnis
Jei valstybėje, kurioje šios Konvencijos taikymo srityje skirtinguose teritorijos vienetuose taikomos dvi ar daugiau teisės sistemų ar teisės normų rinkinių:
1) nuoroda į nuolatinę gyvenamąją vietą toje valstybėje suprantama kaip nuoroda į nuolatinę gyvenamąją vietą teritorijos vienete;
3) nuoroda į vaiko turto buvimo vietą toje valstybėje suprantama kaip vaiko turto buvimo vieta teritorijos vienete;
4) nuoroda į valstybę, kurios pilietis yra vaikas, suprantama kaip nuoroda į teritorijos vienetą, kurį nurodo tos valstybės teisė, arba, jei atitinkamų normų nėra, – į teritorijos vienetą, su kuriuo vaikas yra labiausiai susijęs;
5) nuoroda į valstybę, kurios institucijos turi vaiko tėvų prašymą nutraukti jų santuoką, teisiškai pripažinti gyvenančiais skyrium (separacija) ar jų santuoką pripažinti negaliojančia, suprantama kaip nuoroda į teritorijos vienetą, kurio institucijos turi tokį prašymą;
6) nuoroda į valstybę, su kuria vaikas labiausiai susijęs, suprantama kaip nuoroda į teritorijos vienetą, su kuriuo vaikas labiausiai susijęs;
7) nuoroda į valstybę, į kurią vaikas yra išvežtas arba kurioje jis yra sulaikytas, suprantama kaip nuoroda į atitinkamą teritorijos vienetą, į kurį vaikas yra išvežtas ar kuriame jis yra laikomas;
8) nuoroda į tos valstybės organizacijas ir institucijas, išskyrus centrines įstaigas, suprantama kaip nuoroda į organizacijas ir institucijas, įgaliotas veikti tame teritorijos vienete;
9) nuoroda į valstybės, kurioje imtasi tam tikros priemonės, teisę ar procedūrą suprantama kaip nuoroda į teritorijos vieneto, kuriame imtasi tos priemonės, teisę ir procedūrą;
48 straipsnis
Nustatant taikytiną pagal III skyrių teisę valstybei, kurioje yra du ar keli teritorijos vienetai – kiekvienas su savo teisės sistema arba teisės normų rinkiniu, taikytinu šios Konvencijos klausimais, taikomos šios taisyklės:
a) jei tokioje valstybėje yra galiojančios normos, nurodančios, kurio teritorijos vieneto teisė yra taikytina, taikoma to vieneto teisė;
49 straipsnis
Nustatant taikytiną pagal III skyrių teisę valstybei, kurioje yra dvi ar kelios teisės sistemos ar teisės normų rinkiniai, taikytini įvairių kategorijų asmenims šios Konvencijos klausimais, taikomos šios taisyklės:
a) jei tokioje valstybėje yra normos, nurodančios, kuri iš tokių teisių yra taikytina, taikoma ta teisė;
50 straipsnis
51 straipsnis
Susitariančiųjų Valstybių tarpusavio santykiams ši Konvencija pakeičia 1961 m. spalio 5 d. Konvenciją dėl valdžios institucijų įgaliojimų ir taikytinos teisės nepilnamečių apsaugos srityje ir Nepilnamečių globos konvenciją, pasirašytą 1902 m. birželio 12 d. Hagoje, nepažeidžiant priemonių, taikomų pagal pirmiau nurodytą 1961 m. spalio 5 d. Konvenciją, pripažinimo.
52 straipsnis
1. Ši Konvencija nedaro poveikio jokiam tarptautiniam dokumentui, kurio šalys yra Susitariančiosios Valstybės ir kuriame yra nuostatos šios Konvencijos reglamentuojamais klausimais, jei valstybės, tokio dokumento šalys, nėra padariusios priešingo pareiškimo.
2. Ši Konvencija nedaro poveikio vienos ar kelių Susitariančiųjų Valstybių galimybei sudaryti susitarimus, kuriuose yra nuostatų šios Konvencijos reglamentuojamais klausimais, susijusiais su vaikais, kurie nuolatos gyvena vienoje iš valstybių, tokio susitarimo šalių.
3. Susitarimai, kuriuos viena ar kelios Susitariančiosios Valstybės sudarys šios Konvencijos taikymo srityje, nedaro poveikio šios Konvencijos nuostatų taikymui tokių valstybių santykiams su kitomis Susitariančiosiomis Valstybėmis.
53 straipsnis
1. Ši Konvencija taikoma priemonėms tik tuo atveju, jei jos taikomos valstybėje, kurios atžvilgiu Konvencija yra įsigaliojusi.
54 straipsnis
1. Visa informacija, siunčiama Susitariančiosios Valstybės centrinei įstaigai ar kitai institucijai, rašoma originalo kalba, pridedant vertimą į kitos valstybės valstybinę kalbą ar vieną iš jos valstybinių kalbų arba, kai tai neįmanoma, vertimą į anglų ar prancūzų kalbas.
55 straipsnis
1. Susitariančioji Valstybė, vadovaudamasi 60 straipsniu, gali:
a) pasilikti savo institucijų jurisdikciją imtis priemonių vaiko turtui, esančiam jos teritorijoje, apsaugoti;
VII SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
57 straipsnis
1. Ši Konvencija teikiama pasirašyti valstybėms, kurios dalyvavo Hagos tarptautinės privatinės teisės konferencijos aštuonioliktoje sesijoje.
58 straipsnis
1. Bet kuri kita valstybė gali prisijungti prie šios Konvencijos po jos įsigaliojimo pagal 61 straipsnio 1 dalį.
3. Toks prisijungimas įsigalioja tik prisijungiančiosios valstybės ir tų Susitariančiųjų Valstybių, kurios per šešis mėnesius nuo pranešimo, nurodyto 63 straipsnio b punkte, gavimo dienos nepareiškė prieštaravimų dėl prisijungimo, santykiams. Tokį prieštaravimą valstybės taip pat gali pareikšti ratifikuodamos, priimdamos ar patvirtindamos Konvenciją po prisijungimo. Apie visus tokius prieštaravimus pranešama depozitarui.
59 straipsnis
1. Jei valstybė turi du ar daugiau teritorijos vienetų, kuriuose šios Konvencijos reglamentuojamais klausimais taikomos skirtingos teisės sistemos, tokia valstybė pasirašydama, ratifikuodama, priimdama, patvirtindama ar prisijungdama gali pareikšti, kad Konvencija galioja visiems jos teritorijos vienetams arba tik vienam ar keliems iš jų, ir gali pakeisti tokį pareiškimą bet kuriuo metu pateikdama kitą pareiškimą.
2. Apie tokį pareiškimą pranešama depozitarui ir jame aiškiai nurodomi tie teritorijos vienetai, kuriems taikoma Konvencija.
60 straipsnis
1. Bet kuri valstybė ne vėliau kaip ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo metu ar darydama pareiškimą pagal 59 straipsnį gali padaryti vieną arba abi išlygas, numatytas 54 straipsnio 2 dalyje ir 55 straipsnyje. Jokių kitų išlygų daryti negalima.
2. Bet kuri valstybė bet kuriuo metu gali atšaukti savo išlygą. Apie išlygos atšaukimą pranešama depozitarui.
61 straipsnis
1. Konvencija įsigalioja pirmą mėnesio dieną praėjus trims mėnesiams nuo trečio ratifikavimo, priėmimo ar patvirtinimo dokumento, nurodyto 57 straipsnyje, deponavimo dienos.
2. Vėliau Konvencija įsigalioja:
a) kiekvienai ją vėliau ratifikuojančiai, priimančiai ar patvirtinančiai valstybei – pirmą mėnesio dieną praėjus trims mėnesiams nuo jos ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo dokumento deponavimo dienos;
b) kiekvienai prisijungiančiai valstybei – pirmą mėnesio dieną praėjus trims mėnesiams nuo 58 straipsnio 3 dalyje nurodyto šešių mėnesių laikotarpio pabaigos;
62 straipsnis
1. Valstybė, šios Konvencijos Šalis, gali šią Konvenciją denonsuoti depozitarui adresuotu rašytiniu pranešimu. Denonsavimą galima apriboti tam tikrais teritorijų vienetais, kuriems taikoma ši Konvencija.
63 straipsnis
Depozitaras Hagos privatinės tarptautinės teisės konferencijos valstybėms narėms ir valstybėms, prisijungusioms pagal 58 straipsnį, praneša apie:
f) išlygas, nurodytas 54 straipsnio 2 dalyje ir 55 straipsnyje, bei jų atšaukimus, nurodytus 60 straipsnio 2 dalyje;
g) denonsavimus, nurodytus 62 straipsnyje.
Tai patvirtindami, toliau nurodyti tinkamai įgalioti asmenys pasirašė šią Konvenciją.
PRIIMTA 1996 m. spalio 19 d. Hagoje anglų ir prancūzų kalbomis. Abu tekstai yra autentiški ir vienu egzemplioriumi deponuojami Nyderlandų Karalystės Vyriausybės archyvuose. Patvirtinta kopija diplomatiniais kanalais siunčiama kiekvienai valstybei, dalyvavusiai Hagos privatinės tarptautinės teisės konferencijos aštuonioliktojoje sesijoje.