DĖL LIETUVOS TARYBŲ SOCIALISTINĖS RESPUBLIKOS

CIVILINIO KODEKSO PATVIRTINIMO 1 Įstatymo 2 straipsnis nepateikiamas, kaip neturintis normų, įtrauktinų į Lietuvos TSR įstatymų sąvadą.

LIETUVOS TSR

1964 m. liepos 7 d. įstatymas

(Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios,

1964, Nr. 19-138)

Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausioji Taryba nutaria:

1 straipsnis. Patvirtinti Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinį kodeksą ir įvesti jį nuo 1965 metų sausio 1 dienos.

LIETUVOS

TARYBŲ SOCIALISTINĖS RESPUBLIKOS

CIVILINIS KODEKSAS 2 319-365 straipsniai netekę galios 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). Papildytas 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku 1211 ir 5631 straipsniais, 1977 m. spalio 26 d. įsaku 6041, 6071, 6072, 607 3 ir 6074 straipsniais (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363; 1977, Nr. 30-396).

TSR Sąjungoje, į kurią savanoriško susivienijimo ir lygiateisiškumo su kitomis sąjunginėmis respublikomis pagrindu įeina Lietuvos Tarybų Socialistinė Respublika, sukurta išsivysčiusi socialistinė visuomenė–dėsningas kelio į komunizmą etapas.

Svarbiausi socialistinės visaliaudinės valstybės uždaviniai yra sukurti materialinę techninę komunizmo bazę, tobulinti socialistinius visuomeninius santykius ir juos pakeisti komunistiniais, ugdyti komunistinės visuomenės žmogų, kelti materialinį ir kultūrinį darbo žmonių gyvenimo lygį TSRS ekonominės sistemos pagrindas yra socialistinė gamybos priemonių nuosavybė, kurią sudaro valstybinė (visaliaudinė) ir kolūkinė-kooperatinė nuosavybė. Valstybė padeda vystyti kolūkinę-kooperatinę nuosavybę ir ją suartinti su valstybine3 Preambulės pirmoji, antroji ir trečioji pastraipos su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

Asmeninė nuosavybė yra išvestinė iš socialistinės nuosavybės ir yra viena iš priemonių piliečių poreikiams tenkinti. Artėjant prie komunizmo, asmeniniai piliečių poreikiai bus vis daugiau tenkinami iš visuomeninių fondų.

Komunizmo statyboje pilnutinai naudojamasi prekiniais-piniginiais santykiais sutinkamai su nauju turiniu, kurį jie turi planiniame socialistiniame ūkyje, ir naudojamasi tokiais svarbiais ekonomikos vystymo įrankiais, kaip ūkiskaita, pinigai, kaina, savikaina, pelnas, prekyba, kreditas, finansai. Komunizmo statyba remiasi piliečių, įmonių, kolūkių ir kitų ūkinių organizacijų materialinio suinteresuotumo principu.

Tarybų valstybė ekonomikai vadovauja, remdamasi valstybiniais ekonominio ir socialinio vystymo planais, atsižvelgdama į šakinį ir teritorinį principus, derindama centralizuotą valdymą su įmonių, susivienijimų ir kitų organizacijų ūkiniu savarankiškumu bei iniciatyva4 Preambulės šeštoji pastraipa ir 1 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

Tarybiniai civiliniai įstatymai reguliuoja turtinius santykius, kuriuos sąlygoja naudojimasis prekine-pinigine forma komunizmo statyboje, ir su jais susijusius asmeninius ne turtinius santykius.

Tarybiniai civiliniai įstatymai yra svarbi priemonė teisėtumui turtinių santykių srityje toliau stiprinti ir socialistinių organizacijų bei piliečių teisėms saugoti.

Tarybiniai civiliniai įstatymai turi aktyviai padėti spręsti komunizmo statybos uždavinius. Jie padeda stiprinti socialistinę ūkio sistemą, socialistinę nuosavybę ir vystytis jos formoms į vieningą komunistinę nuosavybę, stiprinti planinę ir sutartinę drausmę, ūkiskaita, laiku ir tinkamai vykdyti tiekimus, nenukrypstamai kelti produkcijos kokybę, vykdyti kapitalinės statybos planus ir didinti kapitalinių įdėjinių efektyvumą, vykdyti valstybinį žemės ūkio produktų supirkimą, vystyti tarybinę prekybą, saugoti materialinius bei kultūrinius piliečių interesus ir teisingai derinti šiuos interesus su visos visuomenės interesais, vystytis kūrybinei iniciatyvai mokslo ir technikos, literatūros ir meno srityse.

Pirmasis skyrius

BENDRIEJI NUOSTATAI

Pirmasis skirsnis

PAGRINDINIAI NUOSTATAI

1 straipsnis. Lietuvos TSR civilinio kodekso uždaviniai

Lietuvos TSR civilinis kodeksas reguliuoja turtinius ir su jais susijusius asmeninius ne turtinius santykius, siekiant sukurti materialinę-techninę komunizmo bazę ir vis labiau patenkinti materialinius ir dvasinius piliečių poreikius. įstatymo numatomais atvejais šis kodeksas reguliuoja taip pat ir kitokius asmeninius ne turtinius santykius.

Tarybinėje visuomenėje turtinių santykių pagrindas yra socialistinė ūkio sistema ir socialistinė gamybos priemonių nuosavybė. Lietuvos TSR ūkinį gyvenimą nustato ir duoda jam linkmę valstybiniai ekonominio ir socialinio vystymo planai5 Preambulės šeštoji pastraipa ir 1 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

2 straipsnis. Lietuvos TSR civilinio kodekso reguliuojami santykiai

Šis kodeksas reguliuoja 1 straipsnyje nurodytus santykius:

tarp valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų;

tarp piliečių ir valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų;

tarp piliečių.

TSR Sąjungos įstatymų numatomais atvejais santykių, kuriuos reguliuoja šis kodeksas, dalyviais gali būti ir kitokios organizacijos.

Turtiniams santykiams, pagrįstiems administraciniu vienos šalies pavaldumu kitai, taip pat mokesčių ir biudžeto santykiams šio kodekso taisyklės netaikomos.

Šeimos, darbo, žemės, kalnakasybos, vandens, miškų santykius, taip pat santykius kolūkiuose, kylančius iš jų įstatų, reguliuoja atitinkamai šeimos, darbo, žemės, žemės gelmių, vandens, miškų ir kolūkiniai įstatymai6 2 straipsnis ir 3 straipsnio antroji ir trečioji dalys-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

3 straipsnis. TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR civiliniai įstatymai

Sutinkamai su TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų civilinių įstatymų pagrindais šis kodeksas ir kiti Lietuvos TSR civilinių įstatymų aktai reguliuoja turtinius ir asmeninius ne turtinius santykius, tiek Pagrindų numatytus, tiek ir jų nenumatytus.

TSR Sąjungos civiliniai įstatymai reguliuoja sutinkamai su TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų civilinių įstatymų pagrindais produkcijos tiekimo ir kapitalinės statybos santykius tarp socialistinių organizacijų, valstybinio žemės ūkio produkcijos supirkimo iš kolūkių, tarybinių ūkių ir kitų ūkių santykius, geležinkelio, jūrų, upių, oro bei vamzdynų transporto, ryšių organizacijų ir kredito įstaigų santykius su klientūra ir tarpusavyje, valstybinio draudimo santykius, santykius, kylančius ryšium su atradimais, išradimais, racionalizaciniais pasiūlymais, pramoniniais pavyzdžiais ir kitokiais mokslo bei technikos laimėjimais, taip pat kitus santykius, kurių reguliavimą TSRS Konstitucija, TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų civilinių įstatymų pagrindai ir kitokie TSRS įstatymų aktai priskiria TSR Sąjungos žiniai. Tų santykių reikalu šis kodeksas ir kitokie Lietuvos TSR civilinių įstatymų aktai sprendžia klausimus, TSR Sąjungos įstatymų priskiriamus Lietuvos TSR žiniai.

Užsienio prekybos ir kitos užsienio ekonominės veiklos santykius nustato specialūs TSR Sąjungos įstatymai, reguliuojantys užsienio prekybą bei kitą užsienio ekonominę veiklą, ir bendri TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR civiliniai įstatymai 7 2 straipsnis ir 3 straipsnio antroji ir trečioji dalys-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

4 straipsnis. Civilinių teisių ir pareigų atsiradimo pagrindai

Civilinės teisės ir pareigos atsiranda iš TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų numatytų pagrindų, taip pat iš piliečių ir organizacijų veiksmų, kurie nors ir nėra įstatymo numatyti, bet pagal civilinių įstatymų bendruosius pradmenis bei prasmę sukuria civilines teises ir pareigas.

Sutinkamai su tuo civilinės teisės ir pareigos atsiranda:

iš įstatymo numatytų sandorių, taip pat iš sandorių, nors ir įstatymo nenumatytų, bet jam neprieštaraujančių;

iš administracinių aktų, jų tarpe–valstybinėms, kooperatinėms ir kitoms visuomeninėms organizacijoms–iš planavimo aklų;

kaip atradimų, išradimų, racionalizacinių pasiūlymų, mokslo, literatūros ir meno kūrinių sukūrimo išdava;

dėl žalos padarymo kitam asmeniui, taip pat dėl turto įgijimo ar su-taupymo kito asmens lėšų sąskaita be pakankamo pagrindo;

dėl piliečių ir organizacijų kitokių veiksmų;

dėl įvykių, su kuriais įstatymas susieja civilinių teisinių pasekmių kilimą.

5 straipsnis. Civilinių teisių įgyvendinimas ir pareigų vykdymas

Civilines teises saugo įstatymas, išskyrus tuos atvejus, kada jos įgyvendinamos, prieštaraujant jų paskirčiai socialistinėje visuomenėje komunizmo statybos laikotarpiu.

Įgyvendindami teises ir vykdydami pareigas, piliečiai ir organizacijos turi laikytis įstatymų, gerbti socialistinio bendro gyvenimo taisykles ir statančios komunizmą visuomenės moralės principus.

6 straipsnis. Civilinių teisių gynimas

Civilines teises gina nustatyta tvarka teismas, arbitražas arba trečiųjų teismas: pripažindami tas teises; atstatydami buvusią iki teisės pažeidimo padėtį ir užkirsdami kelią pažeidžiantiems teisę veiksmams; priteisdami įvykdyti pareigą natūra; nutraukdami arba pakeisdami teisinį santykį; išieškodami iš pažeidusio teisę asmens padarytus nuostolius, o įstatymo arba sutarties numatytais atvejais–netesybas (baudą, delspinigius), taip pat kitokiais įstatymo numatomais būdais.

TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų nustatomais atvejais bei tvarka civilines teises gina taip pat draugiškieji teismai, profsąjunginės ir kitokios visuomeninės organizacijos.

Įstatymo specialiai numatomais atvejais civilinės teisės ginamos administracine tvarka.

Iki pareiškiant ieškinį, kylantį iš organizacijų tarpusavio santykių, būtina pareikšti pretenziją. Išimtis iš šios taisyklės nustato TSR Sąjungos įstatymai8 6 straipsnis papildytas ketvirtąja dalimi 1974 m. balandžio 24 d. įsaku (Lietuvos TSRS Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 12-107). .

7 straipsnis. Garbės ir orumo gynimas

Pilietis arba organizacija turi teisę per teismą reikalauti paneigti žeminančias jų garbę ir orumą žinias, jeigu paskleidusysis tokias žinias asmuo neįrodo, kad jos atitinka tikrovę.

Tuo atveju, kai žeminančios piliečio arba organizacijos garbę ir orumą žinios paskleistos spaudoje, jeigu jos neatitinka tikrovės–turi būti paneigiamos taip pat spaudoje. Jeigu neatitinkančios tikrovės, žeminančios piliečio garbę ir orumą žinios yra organizacijos išduotame dokumente, toks dokumentas turi būti pakeistas. Kitokiais atvejais paneigimo tvarką nustato teismas9 7 straipsnio antroji dalis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSRS Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

Jeigu teismo sprendimas nevykdomas, teismas turi teisę skirti pažeidėjui baudą, kuri išieškoma į valstybės pajamas. Baudos dydį ir jos išieškojimo tvarką nustato Lietuvos TSR civilinio proceso kodeksas. Baudos sumokėjimas neatleidžia pažeidėjo nuo pareigos įvykdyti teismo sprendimo numatytą veiksmą.

Antrasis skirsnis

ASMENYS

I. Piliečiai

8 straipsnis. Piliečių teisinimas

Galėjimas turėti civilines teises ir pareigas (civilinis teisinimas) pripažįstamas lygus visiems Lietuvos TSR ir kitų sąjunginių respublikų piliečiams.

9 straipsnis. Piliečių teisminio atsiradimas ir išnykimas

Piliečio teisnumas atsiranda jo gimimo momentu ir išnyksta, jam mirus.

10 straipsnis. Piliečių teisnumo turinys

Piliečiai gali turėti, sutinkamai su įstatymais, turtą kaip asmeninę nuosavybę, teisę naudotis gyvenamosiomis patalpomis ir kitokiu turtu, paveldėti turtą ir palikti jį testamentu, pasirinkti užsiėmimo rūšį ir gyvenamąją vietą, turėti mokslo, literatūros ir meno kūrinio, atradimo, išradimo, racionalizacinio pasiūlymo, pramoninio pavyzdžio autoriaus teises, taip pat turėti kitokias turtines ir asmenines ne turtines teises10 10 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSRS Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

11 straipsnis. Piliečių veiksnumas

Piliečio galėjimas savo veiksmais įgyti civilines teises ir sukurti sau civilines pareigas (civilinis veiksnumas) atsiranda visa apimtimi, pasiekus pilnametystę, tai yra suėjus aštuoniolikai metų amžiaus.

Tais atvejais, kai įstatymai leidžia sudaryti santuoką, prieš sueinant aštuoniolikai metų amžiaus, pilietis, kuriam nėra suėjęs šis amžius, įgyja civilinį veiksnumą visa apimtimi nuo santuokos sudarymo laiko. Jeigu paskiau santuoka nutraukiama arba pripažįstama negaliojančia dėl priežasčių, nesusijusių su santuokiniu amžiumi, nepilnametis įgytojo veiksnumo nenustoja.

12 straipsnis. Neleistinumas apriboti piliečių teisnumą ir veiksnumą

Teisnumas arba veiksnumas niekam negali būti apribojamas kitaip, kaip tik įstatymo numatomais atvejais ir tvarka.

Sandoriai, kuriais siekiama apriboti teisnumą arba veiksnumą, negalioja.

13 straipsnis. Nepilnamečių iki penkiolikos metų amžiaus veiksnumas

Už nepilnamečius iki penkiolikos metų amžiaus sandorius jų vardu sudarinėja tėvai, įtėviai arba globėjai.

Nepilnamečiai iki penkiolikos metų amžiaus turi teisę savarankiškai sudarinėti smulkius buitinius sandorius.

Nepilnamečių iki penkiolikos metų amžiaus teisę įdėti į kredito įstaigas indėlius ir disponuoti jais nustato TSR Sąjungos įstatymai.

14 straipsnis.	Nepilnamečių nuo penkiolikos iki aštuoniolikos metų amžiaus veiksnumas

Nepilnamečiai nuo penkiolikos iki aštuoniolikos metų amžiaus sandorius sudarinėja, turėdami tėvų, įtėvių arba rūpintojų sutikimą.

Jie turi teisę savarankiškai disponuoti savo uždarbiu ar stipendija, įgyvendinti autorines teises į savo kūrinius, atradimus, išradimus, racionalizacinius pasiūlymus ir pramoninius pavyzdžius, taip pat sudarinėti smulkius buitinius sandorius.

Esant pakankamam pagrindui, globos ir rūpybos organas gali, savo iniciatyva arba visuomeninių organizacijų ar kitų suinteresuotų asmenų prašymu, apriboti arba atimti iš nepilnamečio nuo penkiolikos iki aštuoniolikos metų amžiaus teisę savarankiškai disponuoti savo uždarbiu ar stipendija.

Nepilnamečių nuo penkiolikos iki aštuoniolikos metų amžiaus teisę įdėti į kredito įstaigas indėlius ir disponuoti jais nustato TSR Sąjungos įstatymai11 14 straipsnio antroji dalis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSRS Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

15 straipsnis. Piliečio pripažinimas neveiksniu

Pilietis, kuris dėl psichinės ligos arba silpnaprotystės negali suprasti savo veiksmų reikšmės ar valdyti jų, gali būti teismine tvarka pripažįstamas neveiksniu. Šiuo atveju jam steigiama globa.

Pripažinto neveiksniu psichinio ligonio ar silpnapročio vardu sandorius sudarinėja jo globėjas.

Jeigu pripažintas neveiksniu pilietis pasveiksta arba jo sveikata žymiai pagerėja, teismas pripažįsta jį veiksniu. Jam įsteigta globa po to panaikinama.

16 straipsnis.	Piliečių, piktnaudžiaujančių alkoholiniais gėrimais arba narkotinėmis medžiagomis, veiksnumo apribojimas

Jeigu dėl piliečio piktnaudžiavimo alkoholiniais gėrimais arba narkotinėmis medžiagomis jo šeima atsidūrė sunkioje materialinėje padėtyje, jo veiksnumas gali būti teismine tvarka apribojamas. Šiuo atveju jam steigiama rūpyba.

Taip apribojus veiksnumą, pilietis gali sudarinėti sandorius turto disponavimo reikalu, taip pat atsiimti darbo užmokestį, pensiją ar kitų rūšių pajamas ir disponuoti jais, tik turėdamas rūpintojo sutikimą, išskyrus smulkių buitinių sandorių sudarymą 12 16 straipsnio antroji dalis-su pakeitimais, padarytais 1969 m. vasario 26 d. įsaku (Lietuvos TSRS Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1969, Nr. 6-61). .

Piliečiui nustojus piktnaudžiauti alkoholiniais gėrimais arba narkotinėmis medžiagomis, teismas panaikina jo veiksnumo apribojimą. Jam įsteigta rūpyba po to panaikinama.

17 straipsnis. Gyvenamoji vieta

Gyvenamąja vieta laikoma ta vieta, kur pilietis nuolat ar daugiausia gyvena.

Nepilnamečių iki penkiolikos metų amžiaus ir globojamų piliečių gyvenamąja vieta laikoma atitinkamai jų tėvų, įtėvių arba globėjų gyvenamoji vieta.

18 straipsnis. Piliečio pripažinimas nežinia kur esančiu

Pilietis gali būti teismine tvarka pripažįstamas nežinia kur esančiu, jeigu nuolatinėje jo gyvenamojoje vietoje vienerius metus nėra žinių, kur jis yra.

Jeigu negalima nustatyti dienos, kurią gautos apie nesantįjį paskutinės žinios, nežinia kur buvimo pradžia laikoma pirmoji diena mėnesio, einančio po to, kuriame buvo gautos apie nesantįjį paskutinės žinios, o jeigu to mėnesio negalima nustatyti,–ateinančių metų sausio pirmoji diena.

19 straipsnis. Nežinia kur esančio piliečio turto apsauga

Pripažinto nežinia kur esančiu piliečio turtui, remiantis teismo sprendimu, steigiama globa. Iš to turto duodamas išlaikymas piliečiams, kuriuos nežinia kur esantis pagal įstatymą privalo išlaikyti, ir padengiamas įsiskolinimas, kilęs iš kitų nežinia kur esančio prievolių.

Suinteresuotų asmenų pareiškimu, globos ir rūpybos organas gali, ir prieš sueinant vieneriems metams nuo tos dienos, kurią gautos paskutinės žinios apie nežinia kur esančio piliečio buvimo vietą, paskirti globėją jo turtui saugoti.

20 straipsnis. Sprendimo pripažinti pilietį nežinia kur esančiu panaikinimas

Jeigu pripažintas nežinia kur esančiu pilietis atvyksta arba paaiškėja jo buvimo vieta, teismas panaikina sprendimą pripažinti jį nežinia kur esančiu. Po to panaikinama jo turto globa.

21 straipsnis. Piliečio paskelbimas mirusiu

Pilietis gali būti teismine tvarka paskelbiamas mirusiu, jeigu nuolatinėje jo gyvenamojoje vietoje nėra žinių apie jo buvimo vietą trejus metus, o jeigu jis dingo be žinios tokiomis aplinkybėmis, kurios sudarė mirties grėsmę arba duoda pagrindą spėti jį žuvus dėl tam tikro nelaimingo atsitikimo,–šešis mėnesius.

Karys ar kitas pilietis, dingęs be žinios ryšium su karo veiksmais, gali būti teismine tvarka paskelbiamas mirusiu ne anksčiau, kaip praėjus dvejiems metams nuo karo veiksmų pasibaigimo dienos.

Paskelbto mirusiu piliečio mirties diena laikoma ta diena, kuria įsiteisėja teismo sprendimas paskelbti jį mirusiu. Jeigu paskelbiamas mirusiu pilietis, dingęs be žinios tokiomis aplinkybėmis, kurios sudarė mirties grėsmę arba duoda pagrindą spėti jį žuvus dėl tam tikro nelaimingo atsitikimo, teismas gali pripažinti šio piliečio mirties diena spėjamo jo žuvimo dieną.

Piliečio paskelbimas mirusiu šio piliečio civilinių teisių ir pareigų atžvilgiu prilyginamas jo mirčiai.

22 straipsnis. Paskelbto mirusiu piliečio atvykimo pasekmės

Jeigu paskelbtas mirusiu pilietis atvyksta arba paaiškėja jo buvimo vieta, teismas panaikina sprendimą paskelbti šį pilietį mirusiu.

Atvykusysis pilietis neturi teisės reikalauti grąžinti savo turtą, kuris, paskelbus jį mirusiu, yra paveldėtas. Tačiau tais atvejais, kai jis nežinia kur buvo dėl svarbių priežasčių, jis turi teisę, nepriklausomai nuo savo atvykimo laiko, reikalauti grąžinti savo turtą, išlikusį pas įpėdinius, taip pat turtą, perėjusį tretiesiems asmenims, jeigu šie, įgydami tą turtą, žinojo, kad jo savininkas yra gyvas. Jeigu tais pačiais atvejais turtas paveldėjimo teise atiteko valstybei ir buvo realizuotas, tai, panaikinus sprendimą paskelbti pilietį mirusiu, jam grąžinama suma, gauta, realizuojant turtą.

II. Juridiniai asmenys

23 straipsnis. Juridinio asmens sąvoka

Juridiniais asmenimis laikomos organizacijos, kurios turi atskirą turtą, gali savo vardu įgyti turtines bei asmenines ne turtines teises ir turėti pareigas, būti ieškovais ir atsakovais teisme, arbitraže, arba trečiųjų teisme.

24 straipsnis. Juridinių asmenų rūšys

Juridiniai asmenys yra:

valstybinės įmonės ir kitokios valstybinės organizacijos, veikiančios ūkiskaitos pagrindais, turinčios joms priskirtas pagrindines bei apyvartines lėšas ir savarankišką balansą; įstaigos ir kitokios valstybinės organizacijos, išlaikomos iš valstybinio biudžeto ir turinčios savarankišką sąmatą, kurių vadovai turi kreditų tvarkytojų teises (išskyrus įstatymo nustatomas išimtis); valstybinės organizacijos, finansuojamos iš kitokių šaltinių ir turinčios savarankišką sąmatą bei savarankišką balansą;

kolūkiai, tarpkolūkinės ir kitokios kooperatinės organizacijos ir jų susivienijimai, kitos visuomeninės organizacijos, taip pat, TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų numatomais atvejais, šių organizacijų ir jų susivienijimų įmonės bei įstaigos, turinčios atskirą turtą ir savarankišką balansą;

valstybinės-kolūkinės ir kitokios valstybinės-kooperatinės organizacijos;

kitos organizacijos TSR Sąjungos įstatymų numatytais atvejais.

Šiame straipsnyje nurodytos įstaigos ir kitokios valstybinės organizacijos, išlaikomos iš valstybinio biudžeto, TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų numatomais atvejais veikia atitinkamai TSR Sąjungos arba Lietuvos TSR vardu 13 24 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSRS Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

14 25 straipsnis. Juridinio asmens įstatai (nuostatai)

Juridinis asmuo veikia, remdamasis įstatais (nuostatais). Įstaigos ir kitokios valstybinės organizacijos, išlaikomos iš valstybinio biudžeto, o TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų numatomais atvejais taip pat ir kitos organizacijos gali veikti, remdamosi bendrais tos rūšies organizacijų nuostatais.

26 straipsnis. Juridinio asmens teisnumas

Juridinis asmuo turi civilinį teisnumą sutinkamai su nustatytais jo veiklos tikslais.

Juridinio asmens teisnumas atsiranda jo įstatų (nuostatų) patvirtinimo momentu, o tais atvejais, kai juridinis asmuo turi veikti, remdamasis bendrais tos rūšies organizacijų nuostatais,–tuo momentu, kada kompetentingas organas išleidžia nutarimą jį įsteigti. Jeigu įstatai turi būti įregistruojami, juridinio asmens teisnumas atsiranda jų įregistravimo momentu.

27 straipsnis. Juridinių asmenų įsteigimas

Juridiniai asmenys steigiami TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų nustatoma tvarka, o tos visuomeninės organizacijos, kurių steigimo tvarkos įstatymai nenustato,–jų įstatų (nuostatų) numatoma tvarka.

28 straipsnis. Juridinio asmens organai

Juridinis asmuo įgyja civilines teises ir prisiima civilines pareigas, taip pat įgyvendina jas per savo organus, kurie veikia jiems pagal įstatymą arba įstatus (nuostatus) suteiktų teisių ribose.

Juridinio asmens organų skyrimo arba rinkimo tvaiką nustato jo įstatai (nuostatai).

29 straipsnis. Juridinio asmens pavadinimas

Juridinis asmuo turi savo pavadinimą.

Ūkinių organizacijų teises ir pareigas, susijusias su naudojimusi firminiu pavadinimu, gamybinėmis markėmis ir prekių ženklais, nustato TSR Sąjungos įstatymai.

30 straipsnis. Juridinio asmens buveinė

Juridinio asmens buveine laikoma ta vieta, kurioje yra nuolat veikiantis jo organas.

31 straipsnis. Juridinio asmens filialai ir atstovybės

Juridinis asmuo gali steigti filialus ir atstovybes TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų nustatoma tvarka.

Filialo ar atstovybės vadovas veikia, remdamasis įgaliojimu, duotu jam atitinkamo juridinio asmens.

32 straipsnis. Juridinio asmens atsakomybė pagal savo prievoles

Juridinis asmuo atsako pagal savo prievoles jam priklausančiu (jam priskirtu) turtu, į kurį pagal TSR Sąjungos įstatymus ir šį kodeksą (101, 104, 105, 108 straipsnius) gali būti nukreipiamas išieškojimas 14 32 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSRS Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34--63). .

33 straipsnis.	Valstybės ir valstybinių organizacijų atsakomybės pagal jų prievoles atribojimas

Valstybė neatsako pagal valstybinių organizacijų, kurios yra juridiniai asmenys, prievoles, o šios organizacijos neatsako pagal valstybės prievoles.

Sąlygas ir tvarką skirti lėšoms įstaigų ir kitokių valstybinių organizacijų, išlaikomų iš valstybinio biudžeto, įsiskolinimui padengti, jei tas įsiskolinimas negali būti padengtas iš jų sąmatos, nustato TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai.

34 straipsnis.	Valstybinės organizacijos ir jai pavaldžios įmonės, kooperatinės ar kitos visuomeninės organizacijos ir jos įmonės atsakomybės pagal jų prievoles atribojimas

Valstybinė organizacija neatsako pagal jai pavaldžios įmonės, kuri yra juridinis asmuo, prievoles, taip pat ir ši įmonė neatsako pagal organizacijos, kuriai ji pavaldi, prievoles.

Kooperatinė ar kita visuomeninė organizacija neatsako pagal savo įmonės, kuri yra juridinis asmuo, prievoles, taip pat ši įmonė neatsako pagal tos kooperatinės ar kitos visuomeninės organizacijos prievoles.

Išimtys iš šių taisyklių leidžiamos TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų numatomais atvejais.

35 straipsnis.	Kooperatyvų susivienijimo ir jo sudėtyje esančių kooperatinių organizacijų atsakomybės pagal jų prievoles atribojimas

Kooperatyvų susivienijimas neatsako pagal jo sudėtyje esančių kooperatinių organizacijų prievoles, taip pat ir šios organizacijos neatsako pagal kooperatyvu susivienijimo, kurio sudėtyje jos yra, prievoles, jeigu tokios atsakomybės nenumato įstatymas ar įstatai.

36 straipsnis.	Kooperatinės, valstybinės-kooperatinės ar kitos visuomeninės organizacijos ir jos narių (dalyvių) atsakomybės pagal jų prievoles atribojimas

Kooperatinės ar kitos visuomeninės organizacijos nariai neatsako pagal jos prievoles, jeigu atskiroms kooperatinių organizacijų rūšims ko kita nenumato įstatymas arba jų įstatai.

Kooperatinė ar kita visuomeninė organizacija neatsako pagal savo narių prievoles. Nukreipti išieškojimą į kooperatinės organizacijos nario pajinį įnašą neleidžiama, išskyrus tuos atvejus, kai skolininkas pasitraukia iš organizacijos narių sudėties.

Kolūkiai–tarpkolūkinės organizacijos dalyviai, taip pat valstybinės-kolūkinės ar kitokios valstybinės-kooperatinės organizacijos dalyviai neatsako pagal jos prievoles. Organizacijos nuostoliai gali būti paskirstomi tarp jos dalyvių sutinkamai su jos įstatais (nuostatais).

Tarpkolūkinės, valstybinės-kolūkinės ir kitokios valstybinės-kooperatinės organizacijos neatsako pagal savo dalyvių prievoles.

37 straipsnis. Juridinių asmenų pasibaigimas

Juridiniai asmenys pasibaigia likvidavimo arba reorganizavimo (sujungimo, padalijimo ar prijungimo) būdu.

Valstybinės organizacijos, kurios yra juridiniai asmenys, pasibaigia, remiantis sprendimu tų organų, kurie jas savo sprendimu steigia.

Kooperatinės, taip pat valstybinės-kolūkinės ir kitokios valstybinės-kooperatinės organizacijos pasibaigia, remiantis įstatyme ir jų įstatuose (nuostatuose) nurodomais pagrindais.

Visuomeninės organizacijos pasibaigia, remiantis jų įstatuose nurodomais pagrindais.

Kooperatines, valstybinės-kolūkinės, kitokias valstybinės-kooperatinės ir kitas visuomenines organizacijas reorganizuoti leidžiama tik jų narių (dalyvių) visuotinių susirinkimų arba įgaliotinių susirinkimų nutarimu.

Juridinių asmenų likvidavimo ir reorganizavimo tvarką nustato TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai, taip pat kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų įstatai (nuostatai).

38 straipsnis. Turto perėjimas, juridinį asmenį reorganizavus

Juridinį asmenį reorganizavus, jo turtas (teisės ir pareigos) pereina:

1) juridinius asmenis sujungus ir padalijus,–naujai atsiradusiems juridiniams asmenims;

2) juridinį asmenį prijungus prie kito juridinio asmens,–šiam pastarajam.

Turtas pereina perduodamojo balanso pasirašymo dieną, jeigu ko kita nenumato įstatymas arba reorganizavimo reikalu priimtas nutarimas.

39 straipsnis.	Turto, likusio, likvidavus kooperatinę, valstybinę-kooperatinę ar kitą visuomeninę organizaciją, sunaudojimas

Turtas, likęs, patenkinus visų likviduotos kooperatinės ar kitos visuomeninės organizacijos kreditorių reikalavimus, sunaudojamas, jeigu ko kita nenustato įstatymas, pajiniams ar kitokiems grąžintiniems įnašams grąžinti. Likusi dalis perduodama aukštesnei kooperatinei ar kitai visuomeninei organizacijai, o jeigu jos nėra,–atitinkamam valstybės organui.

Turtas, likęs, patenkinus visų likviduotos tarpkolūkines, valstybinės-kolūkinės ar kitokios valstybinės-kooperatinės organizacijos kreditorių reikalavimus, paskirstomas tarp jos dalyvių proporcingai jų įnašams.

Trečiasis skirsnis

SANDORIAI

I. Sandorių sąvoka ir forma

40 straipsnis. Sandorių sąvoka ir rūšys

Sandoriais laikomi piliečių ir organizacijų veiksmai, kuriais siekiama sukurti, pakeisti arba panaikinti civilines teises ar pareigas.

Sandoriai gali būti vienašaliai ir dvišaliai arba daugiašaliai (sutartys).

41 straipsnis. Sandorių forma

Sandoriai sudaromi žodžiu arba rašytine forma (paprasta ar notarine).

Sandoris, kuriam įstatymas nenustato tam tikros formos, laikomas sudarytu taip pat ir tuo atveju, kai iš asmens elgesio matyti jo valia sudaryti sandorį.

Tylėjimas laikomas valios sudaryti sandorį išreiškimu tik TSR Sąjungos ar Lietuvos TSR įstatymų numatytais atvejais.

42 straipsnis. Žodinė sandorių forma

Sandoriai, kuriems įstatymas nenustato rašytinės formos, gali būti sudaromi žodžiu.

43 straipsnis. Rašytinė sandorių forma

Rašytine forma turi būti sudaromi:

1) valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų tarpusavio sandoriai ir jų sandoriai su piliečiais, išskyrus sandorius, kurie įvykdomi tuo pačiu metu, kai jie sudaromi, jeigu TSR Sąjungos arba Lietuvos TSR įstatymai nenustato ko kita, ir atskiras sandorių rūšis, kurioms ką kita numato TSR Sąjungos arba Lietuvos TSR įstatymai;

2) piliečių tarpusavio sandoriai, kai sandorio suma yra didesnė kaip vienas šimtas rublių, išskyrus sandorius, kurie įvykdomi tuo pačiu metu, kai jie sudaromi, jeigu ko kita nenustato TSR Sąjungos arba Lietuvos TSR įstatymai, ir kitus sandorius, nurodytus TSR Sąjungos arba Lietuvos TSR įstatymuose;

3) kiti sandoriai, kuriems sudaryti įstatymas reikalauja rašytinės formos.

44 straipsnis. Notarines sandorių formos privalomumas

Sandorius notariškai patvirtinti privaloma tik įstatymo numatomais atvejais.

45 straipsnis. Rašytine forma sudaromų sandorių pasirašymas

Sandorius, sudaromus rašytine forma, turi pasirašyti juos sudarą asmenys.

Jeigu pilietis dėl fizinio trūkumo, ligos ar kitokių priežasčių negali pats pasirašyti, tai, jo pavedimu, sandorį gali už jį pasirašyti kitas pilietis. To piliečio parašą turi paliudyti arba organizacija, kurioje jis dirba ar mokosi, arba butų eksploatavimo organizacija užtikrinanti namo, kuriame jis gyvena, eksploatavimą, arba stacionarinės gydymo įstaigos, kurioje jis gydomas, administracija, arba atitinkamo karinio dalinio vadovybė, kai sandorį sudaro karys, arba esančio tolimajame plaukiojime jūrų laivo kapitonas, arba notarinis organas, kartu nurodydami priežastį, dėl kurios sudarantysis sandorį negalėjo pats pasirašyti15 45 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

46 straipsnis. Sandorių sudarymas kitokia, negu įstatymo leidžiama, forma

Sandoriai, kuriuos įstatymas leidžia sudaryti žodžiu, gali būti sudaromi taip pat paprasta rašytine ir notarine forma. Notarine forma gali būti sudaromi ir tie sandoriai, kuriems sudaryti įstatymas nustato paprastą rašytinę formą.

II. Negaliojantys sandoriai

47 straipsnis. Sandorio, kuris neatitinka įstatymo reikalavimų, negaliojimas

Sandoris, neatitinkantis įstatymo reikalavimų, negalioja.

Kai sandoris negalioja, kiekviena iš jo šalių privalo grąžinti antrajai šaliai visa tai, ką yra gavusi pagal sandorį, o kai negalima grąžinti to, ką yra gavusi, natūra,–atlyginti to vertę pinigais, jeigu įstatyme nenumatytos kitokios sandorio negaliojimo pasekmės.

48 straipsnis.	Sandorio, sudaryto, turint tikslą, žinomai priešingą valstybės ir visuomenės interesams, negaliojimas

Negalioja sandoris, sudarytas, turint tikslą, žinomai priešingą socialistinės valstybės ir visuomenės interesams.

Jeigu sandoris negalioja dėl pagrindo, numatyto šio straipsnio pirmojoje dalyje, tai, esant abiejų šalių tyčiai,–kai sandorį yra įvykdžiusios abi šalys,–išieškoma į valstybės pajamas visa, ką jos yra gavusios pagal sandorį, o kai sandorį yra įvykdžiusi viena šalis, iš antrosios šalies išieškoma į valstybės pajamas visa, ką ji yra gavusi, ir visa, kas priklausė pirmajai šaliai gauti iš jos kaip atlyginimas už tai, ką ji yra gavusi; o esant tik vienos iš šalių tyčiai, visa, ką ta šalis yra gavusi pagal sandorį, turi būti grąžinama antrajai šaliai, o tai, ką pastaroji yra gavusi arba kas priklausė jai gauti kaip atlyginimas už tai, ką ji yra įvykdžiusi, išieškoma į valstybės pajamas.

49 straipsnis. Juridinio asmens sandorio, prieštaraujančio jo tikslams, negaliojimas

Negalioja sandoris, juridinio asmens sudarytas, prieštaraujant tikslams, nurodytiems jo įstatuose, nuostatuose ar bendruose tos rūšies organizacijų nuostatuose.

Tokiems sandoriams atitinkamai taikomos taisyklės, numatytos šio kodekso 47 ar 48 straipsniuose.

50 straipsnis. Neveiksnaus piliečio sudaryto sandorio negaliojimas

Negalioja sandoris, sudarytas nepilnamečio iki penkiolikos metų amžiaus, išskyrus smulkius buitinius sandorius ir šio kodekso 13 straipsnio trečiojoje dalyje nurodytus sandorius.

Negalioja taip pat sandoris, sudarytas piliečio, kuris pripažintas neveiksniu dėl psichinės ligos ar silpnaprotystės.

Šiais atvejais, be pasekmių, numatytų šio kodekso 47 straipsnio antrojoje dalyje, veiksnioji šalis privalo atlyginti antrajai šaliai šios turėtas išlaidas, taip pat jos turto netekimą ar sužalojimą, jeigu veiksnioji šalis žinojo arba turėjo žinoti, kad antroji šalis yra neveiksni.

51 straipsnis. Tariamojo sandorio negaliojimas

Negalioja sandoris, sudarytas tik dėl akių, neketinant sukurti teisinių pasekmių.

Tokiam sandoriui taikomos taisyklės, numatytos šio kodekso 47 straipsnio antrojoje dalyje.

52 straipsnis. Apsimestinio sandorio negaliojimas

Jeigu sandoris sudarytas, siekiant pridengti kitą sandorį, taikomos taisyklės, liečiančios tą sandorį, kurį šalys iš tikrųjų turėjo galvoje.

53 straipsnis.	Pripažinimas negaliojančiu sandorio, kurį sudaro nepilnametis nuo penkiolikos iki aštuoniolikos metų amžiaus

Sandoris, sudarytas nepilnamečio nuo penkiolikos iki aštuoniolikos metų amžiaus be savo tėvų, įtėvių ar rūpintojų sutikimo, išskyrus sandorius, kuriuos jis pagal įstatymą turi teisę sudarinėti savarankiškai (14 straipsnis), gali būti teismine tvarka pripažįstamas negaliojančiu pagal tėvų, įtėvių ar rūpintojų ieškinį.

Jeigu toksai sandoris pripažintas negaliojančiu, taikomos taisyklės, numatytos šio kodekso 50 straipsnio trečiojoje dalyje.

54 straipsnis.	Pripažinimas negaliojančiu sandorio, sudaryto tokio piliečio, kuris negalėjo suprasti savo veiksmų reikšmės

Sandoris, sudarytas piliečio, kuris, nors ir būdamas veiksnus, jo sudarymo momentu buvo tokios būsenos, kada negalėjo suprasti savo veiksmų reikšmės ar valdyti jų, gali būti teismine tvarka pripažįstamas negaliojančiu pagal šio piliečio ieškinį.

Jeigu toksai sandoris pripažintas negaliojančiu, tai, be pasekmių, numatytų šio kodekso 47 straipsnio antrojoje dalyje, šaliai, kuri sandorio sudarymo momentu negalėjo suprasti savo veiksmų reikšmės ar valdyti jų, antroji šalis atlygina jos turėtas išlaidas, taip pat jos turto netekimą ar sužalojimą, jeigu antroji šalis žinojo ar turėjo žinoti, kad sudariusysis su ja sandorį pilietis buvo tokios būsenos.

55 straipsnis.	Pripažinimas negaliojančiu sandorio, kurį sudaro pilietis, piktnaudžiaujantis alkoholiniais gėrimais arba narkotinėmis medžiagomis

Sandoris turto disponavimo reikalu, sudarytas piliečio, kurio veiksnumas yra apribotas dėl jo piktnaudžiavimo alkoholiniais gėrimais arba narkotinėmis medžiagomis, be rūpintojo sutikimo, išskyrus smulkius buitinius sandorius, gali būti teismine tvarka pripažįstamas negaliojančiu pagal rūpintojo ieškinį.

Jeigu toksai sandoris pripažintas negaliojančiu, taikomos taisyklės, numatytos šio kodekso 50 straipsnio trečiojoje dalyje.

56 straipsnis. Pripažinimas negaliojančiu sandorio, sudaryto suklydimo įtakoje

Sandoris, sudarytas suklydimo, turinčio esminę reikšmę, įtakoje gali būti teismine arba arbitražine tvarka pripažįstamas negaliojančiu pagal šalies, veikusios suklydimo įtakoje, ieškinį.

Jeigu toksai sandoris pripažintas negaliojančiu, taikomos taisyklės, numatytos šio kodekso 47 straipsnio antrojoje dalyje. Be to, šalis, pagal kurios ieškinį sandoris pripažintas negaliojančiu, turi teise, reikalauti iš antrosios šalies atlyginti savo turėtas išlaidas, taip pat savo turto netekimą ar sužalojimą, jeigu įrodo, kad suklydo dėl antrosios šalies kaltės. Jeigu tai neįrodyta, tai šalis, pagal kurios ieškinį sandoris pripažintas negaliojančiu, privalo atlyginti antrajai šaliai šios turėtas išlaidas, taip pat jos turto netekimą ar sužalojimą.

57 straipsnis.	Pripažinimas negaliojančiu sandorio, sudaryto apgaulės, smurto ar grasinimo įtakoje, taip pat dėl šalies atstovo piktavališko susitarimo su antrąja šalimi ar dėl susidėjusių sunkių aplinkybių

Sandoris, sudarytas apgaulės, smurto ar grasinimo įtakoje arba dėl vienos šalies atstovo piktavališko susitarimo su antrąja šalimi, taip pat sandoris, kurį pilietis dėl susidėjusių sunkių aplinkybių buvo priverstas sudaryti labai nenaudingomis sau sąlygomis, gali būti teismine tvarka pripažįstamas negaliojančiu pagal nukentėjusiojo ieškinį arba pagal valstybinės, kooperatinės ar kitos visuomeninės organizacijos ieškinį.

Jeigu sandoris pripažintas negaliojančiu dėl vieno iš nurodytų pagrindų, tai antroji šalis privalo grąžinti nukentėjusiajam visa, ką ji yra gavusi pagal sandorį, o kai negalima grąžinti to, ką yra gavusi, natūra,–atlyginti to vertę pinigais. Turtas, kurį nukentėjusysis gavo pagal sandorį, taip pat tai, kas jam priklausė kaip atlyginimas už perduotą antrajai šaliai turtą, perduodama į valstybės pajamas. Jeigu negalima perduoti turto į valstybės pajamas natūra, tai išieškoma jo vertė pinigais.

Be to, antroji šalis atlygina nukentėjusiajam jo turėtas išlaidas, taip pat jo turto netekimą ar sužalojimą.

58 straipsnis. Sandorio negaliojimas, nesilaikius įstatymo reikalaujamos formos

Įstatymo reikalaujamos formos nesilaikymas sandorį daro negaliojantį tik tuo atveju, kada tokia pasekmė yra įsakmiai nurodyta įstatyme.

Įstatymo reikalaujamos paprastos rašytinės formos nesilaikymas atima iš šalių teisę, esant ginčui, remtis sandoriui patvirtinti liudytojų parodymais, o įstatyme įsakmiai nurodytais atvejais sandorį daro negaliojantį.

Įstatymo reikalaujamos notarinės formos nesilaikymas sandorį daro negaliojantį.

Jeigu sandoris negalioja dėl įstatymo reikalaujamos formos nesilaikymo, tai atsiranda pasekmės, numatytos šio kodekso 47 straipsnio antrojoje dalyje.

Jeigu viena iš šalių visiškai ar dalinai įvykdė sandorį, kuriam būtinas notarinis patvirtinimas, o antroji šalis vengia sandorį notariškai įforminti, tai teismas, įvykdžiusios sandorį šalies reikalavimu, turi teisę pripažinti sandorį galiojančiu. Šiuo atveju sandorį po to notariškai įforminti nebereikia.

Užsienio prekybos sandorių formos ir jų pasirašymo tvarkos (606 straipsnis) nesilaikymas sandorį daro negaliojantį.

59 straipsnis. Momentas, nuo kurio pripažintas negaliojančiu sandoris laikomas negaliojančiu

Pripažintas negaliojančiu sandoris laikomas negaliojančiu nuo jo sudarymo momento.

Tačiau, jeigu iš sandorio turinio išplaukia, kad pripažinti jį negaliojančiu nuo jo sudarymo momento negalima, tai jis gali būti pripažintas negaliojančiu tik ateičiai.

60 straipsnis. Sandorio dalies negaliojimo pasekmės

Sandorio dalies negaliojimas nedaro negaliojančių kitų jo dalių, jeigu galima tarti, kad sandoris būtų buvęs sudarytas, ir neįtraukiant negaliojančios jo dalies.

III. Sąlyginiai sandoriai

61 straipsnis. Sąlyginio sandorio sudarymas

Teisių arba pareigų atsiradimas, pasikeitimas ar pasibaigimas gali būti sandoryje padarytas priklausomas nuo tam tikrų sąlygų įvykimo.

Sandoris laikomas sudarytu su atidedamąja sąlyga, jeigu šalys sandoriu nustatomų teisių ir pareigų atsiradimą padarė priklausomą nuo tokios aplinkybės, apie kurią nežinoma, ar ji įvyks, ar neįvyks.

Sandoris laikomas sudarytu su naikinamąja sąlyga, jeigu šalys sandoriu nustatomų teisių ir pareigų pasibaigimą padarė priklausomą nuo aplinkybės, apie kurią nežinoma, ar ji įvyks, ar neįvyks.

62 straipsnis. Nesąžiningo sukliudymo ar padėjimo sąlygai įvykti pasekmės

Jeigu sąlygai įvykti nesąžiningai sukliudė šalis, kuriai sąlygos įvykimas nenaudingas, tai sąlyga pripažįstama įvykusia.

Jeigu sąlygai įvykti nesąžiningai padėjo šalis, kuriai sąlygos įvykimas naudingas, tai sąlyga pripažįstama neįvykusią.

Ketvirtasis skirsnis

ATSTOVAVIMAS IR ĮGALIOJIMAS

I. Atstovavimas

63 straipsnis. Sandorių sudarymas per atstovus

Piliečiai ir juridiniai asmenys turi teisę sudarinėti sandorius per atstovus, išskyrus tuos sandorius, kurie dėl savo pobūdžio gali būti piliečių sudaromi tiktai asmeniškai, ir kitokius sandorius, nurodomus įstatyme.

Atstovais gali būti tiek juridiniai asmenys, tiek ir veiksnūs piliečiai.

64 straipsnis. Per atstovą sudaryto sandorio veikimas

Sandoris, vieno asmens (atstovo) sudarytas kito asmens (atstovaujamojo) vardu pagal įgalinimą, pagrįstą įgaliojimu, įstatymu ar administraciniu aktu, tiesiogiai sukuria, pakeičia ir panaikina atstovaujamojo civilinės teises ir pareigas.

Įgalinimas taip pat gali būti matomas iš aplinkybių, kuriomis atstovas veikia (pardavėjas mažmeninėje prekyboje, kasininkas ir pan.).

65 straipsnis. Atstovo teisių sudarinėti sandorius apribojimas

Atstovas negali sudarinėti atstovaujamojo vardu sandorių nei su pačiu savim, nei su kitu asmeniu, kurio atstovas jis yra tuo pačiu metu.

66 straipsnis.	Pasekmės, kylančios tuo atveju, kai sandoris sudaromas neįgalinto asmens arba perviršijant įgalinimą

Sandoris, sudarytas kito asmens vardu neįgalinto sudaryti sandorį asmens arba perviršijant įgalinimą, sukuria, pakeičia ir panaikina teises ir pareigas atstovaujamajam tik tuo atveju, kai atstovaujamasis po to pritaria visam šiam sandoriui arba viršijančiai įgalinimą jo daliai.

Paskesnis atstovaujamojo pritarimas sandorį padaro galiojantį nuo jo sudarymo momento.

II. Įgaliojimas

67 straipsnis. Įgaliojimo sąvoka

Įgaliojimu laikomas rašytinis įgalinimas, vieno asmens (įgaliotojo) duodamas kitam asmeniui (įgaliotiniui) atstovauti įgaliotojui santykiuose su trečiaisiais asmenimis.

68 straipsnis. Notarinis įgaliojimo patvirtinimas

Turi būti notariškai patvirtinamas:

1) įgaliojimas sudaryti sandorius, kuriems būtina notarinė forma;

2) įgaliojimas atlikti piliečio vardu veiksmus valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų atžvilgiu, išskyrus šio kodekso 69 straipsnyje numatomus atvejus ir kitus atvejus, kai specialios taisyklės leidžia duoti įgaliojimą kitokia forma;

3) įgaliojimas, piliečio duodamas gyvenamajam namui tvarkyti, išskyrus šio kodekso 69 straipsnio antrojoje dalyje numatomą atvejį.

Notariškai patvirtintiems prilyginami:

1) karių ir kitų asmenų, besigydančių karo ligoninėse, sanatorijose ir kitose karinėse gydymo įstaigose, įgaliojimai, patvirtinti tų ligoninių, sanatorijų ir kitų karinių gydymo įstaigų viršininkų, jų pavaduotojų medicinos reikalams, vyresniųjų ir budinčiųjų gydytojų;

2) karių įgaliojimai, o karinių dalių, junginių, įstaigų ir karo mokyklų dislokavimo punktuose, kur nėra valstybinių notarinių kontorų ir kitų organų, atliekančių notarinius veiksmus, taip pat darbininkų ir tarnautojų, jų šeimų narių ir karių šeimų narių įgaliojimai, patvirtinti tų dalinių, junginių, įstaigų ir mokyklų vadų (viršininkų);

3) asmenų, esančių laisvės atėmimo vietose, įgaliojimai, patvirtinti laisvės atėmimo vietų viršininkų16 68 straipsnio antroji dalis-su pakeitimais, padarytais 1975 m. kovo 26 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1975, Nr. 9-72). .

69 straipsnis. Supaprastintas įgaliojimo patvirtinimas

Įgaliojimą, piliečio duodamą gauti korespondencijai, konkrečiai imant, gauti siunčiamiems pinigams ir siuntiniams, taip pat gauti darbo užmokesčiui ir kitokiems mokėjimams, susijusiems su darbo santykiais, gauti autoriniam atlyginimui už savo kūrinius, atradimus, išradimus ir racionalizacinius pasiūlymus, gauti pensijoms, pašalpoms, stipendijoms, sumoms iš valstybinių darbo taupomųjų kasų ir įkeistiems ar duotiems apsaugoti daiktams, gali patvirtinti arba organizacija, kurioje pilietis dirba ar mokosi, arba butų eksploatavimo organizacija užtikrinanti namo, kuriame jis gyvena, eksploatavimą, arba stacionarinė gydymo įstaiga, kurioje jis gydosi, arba esančio tolimajame plaukiojime jūrų laivo kapitonas17 69 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1975 m. kovo 26 d. ir 1983 m. lapkričio 30 d. įsakais (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1975, Nr. 9-72; 1983, Nr. 34-363). .

70 straipsnis. Valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų įgaliojimai

Valstybinės organizacijos duodamą įgaliojimą pasirašo jos vadovas; be to, jame užspaudžiamas tos organizacijos antspaudas.

Kooperatinės ar kitos visuomeninės organizacijos duodamą įgaliojimą pasirašo asmenys, kuriems šią teisę suteikia jos įstatai (nuostatai); be to, jame užspaudžiamas šios organizacijos antspaudas.

Valstybinės, kooperatinės ar kitos visuomeninės organizacijos duodamą įgaliojimą pinigams ir kitoms turtinėms vertybėms gauti ar išduoti turi pasirašyti taip pat ir šios organizacijos vyriausiasis (vyresnysis) buhalteris.

Įgaliojimų operacijoms banke atlikti ir įgaliojimų sandoriams užsienio prekybos srityje sudarinėti išdavimo tvarką bei formą nustato specialios taisyklės.

71 straipsnis. Įgaliojimu suteikiamų juridiniam asmeniui įgalinimų ribos

Juridiniam asmeniui įgaliojimas gali būti duodamas tiktai sudaryti sandoriams, kurie neprieštarauja jo įstatams (nuostatams) arba bendriems tos rūšies organizacijų nuostatams.

72 straipsnis. Įgaliojimo terminas

Įgaliojimo terminas negali būti ilgesnis kaip treji metai. Jeigu terminas įgaliojime nenurodytas, tai įgaliojimas galioja vienerius metus nuo jo sudarymo dienos.

Valstybinio notaro patvirtintas įgaliojimas, skirtas veiksmams atlikti užsienyje, kuriame nenurodytas jo galiojimo laikas, galioja, kol jį panaikina asmuo, išdavęs įgaliojimą 18 72 straipsnis papildytas antrąja dalimi 1975 m. kovo 26 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1975, Nr. 9-72). .

Įgaliojimas, kuriame nenurodyta jo sudarymo data, negalioja.

73 straipsnis. Pergaliojimas

Įgaliotinis turi pats atlikti tuos veiksmus, kuriuos atlikti jis įgalintas. Jis gali perįgalioti juos atlikti kitą asmenį tik tuo atveju, kai jam tokią teisę suteikia gautasis įgaliojimas arba kai jis dėl susidėjusių aplinkybių priverstas tai padaryti, kad apsaugotų įgaliotojo interesus.

Įgaliojimas, duodamas perįgaliojimo būdu, turi būti notariškai patvirtinamas.

Perįgaliojimo būdu duodamo įgaliojimo terminas negali būti ilgesnis už įgaliojimo, kurio pagrindu jis duodamas, terminą.

Perdavusysis įgalinimus kitam asmeniui turi painformuoti apie tai įgaliotoją ir pranešti jam reikiamas žinias apie asmenį, kuriam perduoti įgalinimai. Jeigu įgaliotinis šios pareigos neįvykdo, tai jis atsako už to asmens, kuriam įgalinimus perdavė, veiksmus, kaip už savo paties veiksmus.

74 straipsnis. Teisė panaikinti įgaliojimą bei perįgaliojimą ir teisė nuo jų atsisakyti

Įgaliotojas turi teisę bet kada panaikinti įgaliojimą, o įgaliotinis–atsisakyti nuo jo.

Perįgaliojimą gali bet kada panaikinti tiek įgaliotojas, tiek ir įgaliotinis. Savo ruožtu ir asmuo, kuriam įgaliojimas duotas perįgaliojimo būdu, gali bet kada nuo jo atsisakyti.

Susitarimas atsisakyti nuo šios teisės negalioja.

75 straipsnis. Įgaliojimo pasibaigimas

Įgaliojimas pasibaigia:

1) pasibaigus įgaliojimo terminui;

2) įgaliotojui panaikinus įgaliojimą;

3) įgaliotiniui atsisakius nuo įgaliojimo;

4) pasibaigus juridiniam asmeniui, kuris davė įgaliojimą;

5) pasibaigus juridiniam asmeniui, kuriam duotas įgaliojimas;

6) mirus davusiam įgaliojimą piliečiui ar pripažinus jį neveiksniu, arba ribotai veiksniu, arba nežinia kur esančiu;

7) mirus piliečiui, kuriam duotas įgaliojimas, ar pripažinus jį neveiksniu, arba ribotai veiksniu, arba nežinia kur esančiu.

Pasibaigus įgaliojimui, netenka galios ir perįgaliojimas.

76 straipsnis. Įgaliotojo pareiga pranešti apie įgaliojimo pasibaigimą

Apie įgaliojimo panaikinimą (75 straipsnio pirmosios dalies 2 punktas) įgaliotojas privalo pranešti įgaliotiniui, taip pat jam žinomiems tretiesiems asmenims, santykiuose su kuriais atstovauti duotas įgaliojimas. Tokią pat pareigą turi įgaliotojo teisių perėmėjai, kai įgaliojimas pasibaigia šio kodekso 75 straipsnio pirmosios dalies 4 ir 6 punktuose numatytais pagrindais.

Teisės ir pareigos, atsiradusios kaip įgaliotinio veiksmų rezultatas iki to laiko, kada įgaliotinis sužinojo ar turėjo sužinoti apie įgaliojimo pasibaigimą, lieka galioti įgaliotojui ir jo teisių perėmėjams trečiųjų asmenų atžvilgiu. Ši taisyklė netaikoma, jeigu trečiasis asmuo žinojo ar turėjo žinoti, kad įgaliojimas pasibaigė.

Įgaliojimui pasibaigus, įgaliotinis ar jo teisių perėmėjai privalo tuojau grąžinti įgaliojimą įgaliotojui ar jo teisių perėmėjams.

Penktasis skirsnis

TERMINAI

77 straipsnis. Termino apibrėžimas

Įstatymu ar sandoriu nustatytas arba teismo, arbitražo ar trečiųjų teismo paskiriamas terminas apibrėžiamas kalendorine data ar pasibaigimu laiko tarpo, skaičiuojamo metais, mėnesiais, savaitėmis, dienomis ir valandomis.

Terminas gali būti apibrėžiamas, taip pat ir nurodant įvykį, kuris neišvengiamai turi įvykti.

78 straipsnis. Termino eigos pradžia

Termino eiga prasideda rytojaus dieną po tos kalendorinės datos arba to įvykio, kuriais apibrėžta jo pradžia.

79 straipsnis. Metais ir mėnesiais skaičiuojamo termino pasibaigimas

Metais skaičiuojamas terminas pasibaigia atitinkamą paskutinių termino metų mėnesį ir dieną.

Mėnesiais skaičiuojamas terminas pasibaigia atitinkamą termino paskutinio mėnesio dieną.

Jeigu metais ar mėnesiais skaičiuojamo termino pabaiga tenka tokiam mėnesiui, kuriame atitinkamos dienos nėra, tai terminas pasibaigia paskutinę to mėnesio dieną.

80 straipsnis. Savaitėmis skaičiuojamo termino pasibaigimas

Savaitėmis skaičiuojamas terminas pasibaigia atitinkamą paskutinės termino savaitės dieną.

81 straipsnis. Ne darbo dieną sueinančio termino pasibaigimas

Jeigu paskutinė termino diena tenka ne darbo dienai, tai termino pasibaigimo diena laikoma po jos einanti darbo diena.

82 straipsnis. Veiksmų atlikimas paskutinę termino dieną

Jeigu terminas nustatytas kuriam nors veiksmui atlikti, tai šis veiksmas turi būti atliktas iki paskutinės termino dienos dvidešimt ketvirtos valandos. O jeigu veiksmas turi būti atliktas organizacijoje, terminas pasibaigia tą valandą, kurią šioje organizacijoje pagal nustatytas taisykles pasibaigia atitinkamos operacijos.

Visi rašytiniai pareiškimai ir pranešimai, įteikti paštui ar telegrafui iki paskutinės termino dienos dvidešimt ketvirtos valandos, laikomi atliktais laiku.

Šeštasis skirsnis

IEŠKININĖ SENATIS

83 straipsnis. Ieškininės senaties sąvoka

Pasibaigus įstatymo nustatytam terminui, išnyksta teisė į ieškininę pažeistos teisės gynybą (ieškininė senatis).

Pasibaigus pagrindinio reikalavimo ieškininės senaties terminui, išnyksta teisė ir į papildomųjų reikalavimų (netesybų, laidavimo ir pan.) gynybą, nors jų senaties terminas dar nebūtų pasibaigęs.

84 straipsnis. Ieškininės senaties terminai

Bendras ieškininės senaties terminas nustatomas trejų metų, o valstybinių organizacijų, kolūkių ir kitokių kooperatinių bei kitų visuomeninių organizacijų tarpusavio ieškiniams–vienerių metų.

Sutrumpintus ieškininės senaties terminus nustato TSR Sąjungos įstatymai atskiroms rūšims reikalavimų, kylančių iš santykių, kurių reguliavimas priskirtas TSR Sąjungos žiniai, ir Lietuvos TSR įstatymai–kitokiems reikalavimams.

Sutrumpintas šešių mėnesių ieškininės senaties terminas taikomas, konkrečiai imant:

1) ieškiniams dėl netesybų (baudos, delspinigių) išieškojimo;

2) ieškiniams dėl parduotų daiktų trūkumų (265 straipsnis);

3) ieškiniams, kylantiems dėl neatitinkamos kokybės produkcijos (273 straipsnis), taip pat dėl nekomplektinės produkcijos patiekimo;

4) ieškiniams dėl rangovo atlikto darbo trūkumų, išskyrus pastatų ir įrenginių trūkumus (389 straipsnis).

Ieškiniams dėl pastatų ir įrenginių trūkumų taikomas sutrumpintas senaties terminas, nurodytas šio kodekso 389 straipsnyje.

Ieškiniams, kylantiems iš krovinių, keleivių ir bagažo pervežimo, taikomi sutrumpinti senaties terminai, nurodyti šio kodekso 453 straipsnyje, o ieškiniams, kylantiems iš ryšių organų santykių su klientūra,–sutrumpinti senaties terminai, nurodyti TSR Sąjungos ryšių įstatuose.

Šalių susitarimu pakeisti ieškininės senaties terminus ir jų skaičiavimo tvarką neleidžiama.

85 straipsnis. Ieškininės senaties taikymas

Reikalavimą apginti pažeistą teisę teismas, arbitražas arba trečiųjų teismas priima nagrinėti nepriklausomai nuo ieškininės senaties termino pasibaigimo.

Ieškininę senatį teismas, arbitražas arba trečiųjų teismas taiko nepriklausomai nuo šalių pareiškimo.

86 straipsnis. Ieškininės senaties termino eigos pradžia

Ieškininės senaties termino eiga prasideda nuo teisės į ieškinį atsiradimo dienos; teisė į ieškinį atsiranda nuo tos dienos, kada asmuo sužinojo arba turėjo sužinoti apie savo teisės pažeidimą. Išimtis iš šios taisyklės, taip pat pagrindus, kuriais ieškininės senaties terminų eiga sustabdoma ir nutraukiama, nustato TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai.

87 straipsnis. Ieškininės senaties terminas, pasikeitus prievolėje asmenims

Asmenų pasikeitimas prievolėje nepakeičia ieškininės senaties termino.

88 straipsnis. Ieškininės senaties termino eigos sustabdymas

Ieškininės senaties termino eiga sustabdoma:

1) jeigu pareikšti ieškinį kliudė nepaprastas įvykis, kuriam tomis sąlygomis nebuvo galima užkirsti kelio (nenugalima jėga);

2) jeigu TSRS Ministrų Taryba arba Lietuvos TSR Ministrų Taryba nustato, kad prievolių vykdymas atidedamas (moratoriumas);

3) jeigu ieškovas arba atsakovas yra perkeltose į karo padėtį TSRS Ginkluotosiose Pajėgose.

Ieškininės senaties termino eiga sustabdoma ta sąlyga, jeigu šiame straipsnyje nurodytos aplinkybės atsirado arba tebebuvo paskutiniais šešiais ieškininės senaties termino mėnesiais, o kai tas terminas trumpesnis, negu šeši mėnesiai,–viso ieškininės senaties termino eigoje.

Nuo tos dienos, kurią pasibaigė aplinkybė, buvusi pagrindas ieškininei senačiai sustabdyti, senaties terminas eina toliau. Tuo atveju likusi termino dalis prailginama iki šešių mėnesių, o jeigu ieškininės senaties terminas buvo trumpesnis, negu šeši mėnesiai,–iki viso ieškininės senaties termino.

89 straipsnis. Ieškininės senaties termino eigos nutraukimas

Ieškininės senaties termino eigą nutraukia ieškinio pareiškimas nustatyta tvarka.

Ginčams, kuriuose bent viena iš šalių yra pilietis, ieškininės senaties termino eigą nutraukia taip pat įpareigotojo asmens atlikimas tokių veiksmų, kurie liudija, kad jis pripažįsta skolą.

Po nutraukimo ieškininės senaties termino eiga prasideda iš naujo. Laikas, išėjęs iki nutraukimo, į naują terminą neįskaitomas.

Pareiškimas ieškinio, kuris teismo paliktas nenagrinėtas, ieškininės senaties termino eigos nenutraukia.

Jeigu teismas palieka nenagrinėtą ieškinį, pareikštą baudžiamojoje byloje, tai prasidėjęs prieš ieškinio pareiškimą ieškininės senaties terminas eina toliau nuo nuosprendžio, kuriuo ieškinys paliktas nenagrinėtas, įsiteisėjimo dienos.

90 straipsnis. Ieškininės senaties termino pasibaigimo pasekmės

Ieškininės senaties termino pasibaigimas iki ieškinio pareiškimo yra pagrindas ieškiniui atmesti.

Jeigu teismas, arbitražas arba trečiųjų teismas pripažįsta, kad ieškininės senaties terminas praleistas dėl svarbios priežasties, pažeistoji teisė turi būti ginama.

91 straipsnis.	Sutrumpintų ieškininės senaties terminų sustabdymas, nutraukimas ir atnaujinimas

Ieškininės senaties terminų sustabdymo, nutraukimo ir atnaujinimo taisyklės (88-90 straipsniai) taikomos taip pat ir sutrumpintiems ieškininės senaties terminams, jeigu įstatymas nenustato ko kita.

92 straipsnis.	Pasekmės, atsirandančios, skolininkui įvykdžius pareigą po to, kai ieškininės senaties terminas pasibaigė

Skolininkas, įvykdęs pareigą po to, kai pasibaigė ieškininės senaties terminas, neturi teisės reikalauti grąžinti tai, kas įvykdyta, nors įvykdymo momentu jis ir nežinojo, kad senaties terminas yra pasibaigęs.

Pasekmes, atsirandančias, įvykdžius pareigą po to, kai pasibaigė ieškininės senaties terminai, santykiuose tarp valstybinių organizacijų ir jų santykiuose su kooperatinėmis (išskyrus kolūkius) bei kitomis visuomeninėmis organizacijomis, nustato TSR Sąjungos įstatymai.

93 straipsnis. Reikalavimai, kuriems ieškininė senatis netaikoma

Ieškininė senatis netaikoma:

1) reikalavimams, kylantiems iš asmeninių ne turtinių teisių pažeidimo, išskyrus įstatymo numatytus atvejus;

2) valstybinių organizacijų reikalavimams grąžinti valstybinį turtą iš neteisėto kolūkių ir kitokių kooperatinių bei kitų visuomeninių organizacijų arba piliečių valdymo;

3) indėlininkų reikalavimams išmokėti indėlius, įdėtus į valstybines darbo taupomąsias kasas ir TSRS valstybinį banką;

4) TSR Sąjungos įstatymų nustatomais atvejais–ir kitiems reikalavimams.

Septintasis skirsnis

KOLIZINĖS NORMOS

94 straipsnis. Kitų sąjunginių respublikų civilinių įstatymų taikymas

Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje

Kitų sąjunginių respublikų civiliniai įstatymai taikomi Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje pagal šias taisykles:

1) santykiams, kylantiems iš nuosavybės teisės, taikomas turto buvimo vietos įstatymas;

2) sudarant sandorius, teisnumas ir veiksnumas nustatomas pagal sandorio sudarymo vietos įstatymą;

3) sandorių formai taikomas sandorio sudarymo vietos įstatymas; sandorio sudarymo vietos įstatymas taikomas taip pat ir prievolėms, atsirandančioms iš sandorio, jeigu ko kita nenumato įstatymas arba šalių susitarimas;

4) prievolėms, atsirandančioms dėl žalos padarymo, taikomas ginčo nagrinėjimo vietos įstatymas, o nukentėjusiojo prašymu–žalos padarymo vietos įstatymas;

5) paveldėjimo santykiams taikomas palikimo atsiradimo vietos įstatymas;

6) ieškininės senaties klausimai sprendžiami pagal tos sąjunginės respublikos įstatymą, kurios įstatymai reguliuoja tą santykį.

Antrasis skyrius

NUOSAVYBĖS TEISĖ

Aštuntasis skirsnis

BENDRIEJI NUOSTATAI

95 straipsnis. Socialistinė ir asmeninė nuosavybė

Socialistinė nuosavybė yra: valstybinė (visaliaudinė) nuosavybė; kolūkinė-kooperatinė nuosavybė; profsąjungų ir kitokių visuomeninių organizacijų nuosavybė.

Valstybė saugo socialistinę nuosavybę ir sudaro sąlygas jai gausinti.

Niekas neturi teisės naudotis socialistine nuosavybe asmeniniam pasipelnymui ir kitiems savanaudiškiems tikslams.

Piliečių asmeninės nuosavybės pagrindą sudaro darbo pajamos. Asmeninę piliečių nuosavybę ir jos paveldėjimo teisę saugo valstybė.

Turtas, sudarantis asmeninę piliečių nuosavybę, neturi būti ne darbo pajamų šaltinis arba naudojamas kenkti visuomenės interesams19 95, 97 ir 98 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

96 straipsnis. Savininko teisės

Savininkui priklauso teisės turtą valdyti, juo naudotis ir disponuoti įstatymo nustatytose ribose.

Devintasis skirsnis

VALSTYBINĖ NUOSAVYBĖ

97 straipsnis. Valstybinės nuosavybės teisės subjektas

Valstybinė nuosavybė–bendras visos tarybinės liaudies turtas, pagrindinė socialistinės nuosavybės forma.

Valstybė yra vienintelė viso valstybinio turto savininkė1.

98 straipsnis. Valstybinės nuosavybės teisės objektai

Žemė, jos gelmės, vandenys ir miškai yra išimtinė valstybės nuosavybė ir suteikiami tiktai naudotis.

Valstybei priklauso pagrindinės gamybos priemonės pramonėje, statyboje ir žemės ūkyje, transporto ir ryšių priemonės, bankai, valstybės įsteigtų prekybos, komunalinių ir kitokių įmonių turtas, pagrindinis miestų butų fondas, taip pat kitas turtas, būtinas valstybės uždaviniams įgyvendinti20 95, 97 ir 98 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

99 straipsnis.	Disponavimo valstybiniu turtu, priskirtu prie pagrindinių priemonių, tvarka

Pastatų, įrenginių, įrengimų ir kito turto, priskirto prie valstybinių organizacijų pagrindinių priemonių, perdavimo kitoms valstybinėms organizacijoms, taip pat kolūkiams, kitokioms kooperatinėms bei kitoms visuomeninėms organizacijoms tvarką nustato TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai.

Pastatai ir įrenginiai perduodami iš vienos valstybinės organizacijos kitai neatlygintinai21 99 straipsnio pirmoji ir antroji dalys, 101 ir 103 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

Šiame straipsnyje nurodytas valstybinis turtas negali būti perleidžiamas piliečiams, išskyrus atskirų rūšių turtą, kurį parduoti piliečiams leidžia TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai.

100 straipsnis.	Valstybinių organizacijų teisė disponuoti savo apyvartinėmis priemonėmis ir produkcija

Valstybinės organizacijos disponuoja žaliava, kuru, medžiagomis, pusfabrikačiais, lėšomis ir kitokiomis apyvartinėmis priemonėmis, taip pat gatava produkcija, sutinkamai su tiksline šių priemonių paskirtimi ir pagal patvirtintus planus.

101 straipsnis. Išieškojimo nukreipimo į valstybini turtą tvarka

Pastatai, įrenginiai, įrengimai ir kitas turtas, priskirtas prie valstybinių organizacijų pagrindinių priemonių, negali būti įkeičiami ir į juos negali būti nukreipiamas išieškojimas pagal kreditorių pretenzijas.

Išieškojimas gali būti nukreipiamas į kitą turtą, išskyrus išimtis, kurias nustato Lietuvos TSR civilinio proceso kodeksas, o lėšų atžvilgiu–TSR Sąjungos įstatymai.

Tvarką, kuria nukreipiamas išieškojimas pagal kredito įstaigų pretenzijas dėl jų duotų paskolų grąžinimo, nustato TSR Sąjungos įstatymai2.

Dešimtasis skirsnis

KOLŪKIŲ, KITOKIŲ KOOPERATINIŲ ORGANIZACIJŲ,

JŲ SUSIVIENIJIMŲ NUOSAVYBĖ

102 straipsnis.	Kolūkių, kitokių kooperatinių organizacijų, jų susivienijimų nuosavybės teisės turinys

Kolūkiai, kitokios kooperatinės organizacijos, jų susivienijimai valdo jiems nuosavybės teise priklausantį turtą, naudojasi ir disponuoja juo sutinkamai su savo įstatais (nuostatais).

Teisė disponuoti turtu, kuris yra kolūkių, kitokių kooperatinių organizacijų, jų susivienijimų nuosavybė, priklauso išimtinai patiems savininkams.

103 straipsnis.	Kolūkių ir kitų kooperatinių organizacijų, jų susivienijimų nuosavybės teisės objektai

Kolūkių ir kitų kooperatinių organizacijų, jų susivienijimų nuosavybė yra gamybos priemonės ir kitoks turtas, būtinas jų įstatuose numatytiems uždaviniams įgyvendinti22 99 straipsnio pirmoji ir antroji dalys, 101 ir 103 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

104 straipsnis.	Išieškojimo nukreipimo į kolūkių, kitokių kooperatinių organizacijų, jų susivienijimų turtą tvarka

Į kolūkiams, kitokioms kooperatinėms organizacijoms, jų susivienijimams priklausančius pastatus, įrenginius, traktorius, kombainus, kitas mašinas, transporto priemones ir kitokį turtą., priskirtą prie jų pagrindinių priemonių, taip pat į sėklų ir pašarų fondus negali būti nukreipiamas išieškojimas pagal kreditorių pretenzijas.

Išieškojimas gali būti nukreipiamas į kitą turtą, išskyrus išimtis, kurias nustato Lietuvos TSR civilinio proceso kodeksas, o lėšų atžvilgiu–TSR Sąjungos įstatymai.

Tvarką, kuria nukreipiamas išieškojimas pagal kredito įstaigų pretenzijas dėl jų duotų paskolų grąžinimo, nustato TSR Sąjungos įstatymai 23 104 ir 107 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

105 straipsnis. Centralizuotieji kooperatinių organizacijų sistemų fondai

Centralizuotieji kooperatinių organizacijų sistemų fondai sudaromi ir naudojami šių sistemų centrų nustatomomis sutinkamai su TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymais sąlygomis ir tvarka.

Kooperatinių organizacijų kreditoriai negali nukreipti išieškojimo į centralizuotuosius fondus.

Vienuoliktasis skirsnis

PROFSĄJUNGINIŲ IR KITOKIŲ VISUOMENINIŲ ORGANIZACIJŲ

NUOSAVYBĖ

106 straipsnis.	Profsąjunginių ir kitokių visuomeninių organizacijų nuosavybės teisės turinys

Profsąjunginės ir kitokios visuomeninės organizacijos valdo joms nuosavybės teise priklausantį turtą, naudojasi ir disponuoja juo sutinkamai su savo įstatais (nuostatais).

Teisė disponuoti turtu, kuris yra profsąjunginių ir kitokių visuomeninių organizacijų nuosavybė, priklauso išimtinai patiems savininkams.

107 straipsnis.	Profsąjungų ir kitokių visuomeninių organizacijų nuosavybės teisės objektai

Profsąjungų ir kitokių visuomeninių organizacijų nuosavybė yra turtas, būtinas jų įstatuose numatytiems uždaviniams įgyvendinti 2.

108 straipsnis.	Išieškojimo nukreipimo į profsąjunginių ir kitokių visuomeninių organizacijų turtą tvarka

Į profsąjunginėms ir kitoms visuomeninėms organizacijoms priklausančius pastatus, įrenginius, įrenginius ir kitokį turtą, priskirtą prie įmonių, sanatorijų, poilsio namų, kultūros rūmų, klubų, stadionų ir pionierių stovyklų pagrindinių priemonių, taip pat į kultūros-švietimo fondus negali būti nukreipiamas išieškojimas pagal kreditorių pretenzijas.

Išieškojimas gali būti nukreipiamas į kitą turtą, išskyrus išimtis, kurias nustato Lietuvos TSR įstatymai, o lėšų atžvilgiu–TSR Sąjungos įstatymai.

Tvarką, kuria nukreipiamas išieškojimas, pagal kredito įstaigų pretenzijas dėl jų duotų paskolų grąžinimo, nustato TSR Sąjungos įstatymai24 108 ir 109 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

Dvyliktasis skirsnis

ASMENINĖ NUOSAVYBĖ

109 straipsnis. Asmeninės piliečių nuosavybės teisės objektai

Asmeninė nuosavybė gali būti apyvokos, asmeninio vartojimo, patogumo ir pagalbinio namų ūkio reikmenys, gyvenamasis namas ir darbo santaupos 1.

110 straipsnis. Asmeninės piliečių nuosavybės teisė į gyvenamąjį namą

Asmeninė piliečio nuosavybė gali būti vienas gyvenamasis namas (arba jo dalis).

Kartu gyvenantys sutuoktiniai ir nepilnamečiai jų vaikai gali turėti tiktai vieną gyvenamąjį namą (arba vieno namo dalį), priklausantį asmeninės nuosavybės teise vienam iš jų arba sudarantį bendrą jų nuosavybę.

Šio straipsnio antrojoje dalyje nurodytų vieno ar kelių piliečių nuosavybės teisė į namo dalį neatima iš kitų šių piliečių teisės turėti kaip nuosavybę kitą to paties namo dalį (dalis). Tačiau daugiabučiame individualinių gyvenamojo namo statytojų kolektyvo pasistatytame gyvenamajame name (111 straipsnis) kartu gyvenantys sutuoktiniai ir nepilnamečiai jų vaikai gali turėti tiktai vieną butą.

Gyvenamojo namo (arba jo dalies ar dalių), priklausančio šiame straipsnyje nurodytiems piliečiams asmeninės nuosavybės teise, maksimalus dydis neturi viršyti šimto trisdešimties kvadratinių metrų naudingo ploto, jo tarpe devyniasdešimties kvadratinių metrų gyvenamojo ploto25 110 straipsnio ketvirtoji dalis-su pakeitimais, padarytais 1980 m. sausio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1980, Nr. 3-33). .

Pramoninės gamybos namo, kuris gali priklausyti piliečiui asmeninės nuosavybės teise, naudingo ir gyvenamojo ploto maksimalų dydį nustato Lietuvos TSR Ministrų Taryba26 110 straipsnio penktoji dalis-su pakeitimais, padarytais 1976 m. birželio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1976, Nr. 19-167). .

111 straipsnis. Asmeninės nuosavybės teisė į kolektyvinius namus

Keli piliečiai gali, tarpusavio susitarimu, pasistatyti asmeninės nuosavybės teise kelių butų arba kambarių gyvenamąjį namą, kartu nustatydami, kad kiekvienas iš jų įgyja asmeninės nuosavybės teisę į tam tikrą butą arba kambarį, taip pat į tam tikrą dalį pagalbinių pastatų prie gyvenamojo namo (garažų ir pan.), o bendrai naudojamos gyvenamojo namo ir pagalbinių pastatų dalys laikomos bendrąja daline jų nuosavybe (122–130 straipsniai). Kiekvienam iš šių statytojų atitinkamai taikomos šio kodekso 110 straipsnio ketvirtojoje dalyje nustatytos taisyklės.

112 straipsnis.	Asmeninės nuosavybės teisės daugiau kaip į vieną gyvenamąjį namą nutraukimas

Jeigu piliečio arba kartu gyvenančių sutuoktinių ir nepilnamečių jų vaikų asmeninėje nuosavybėje paveldėjimo, dovanojimo ar santuokos būdu atsiranda daugiau kaip vienas gyvenamasis namas, tai savininkas turi teisę, savo pasirinkimu, palikti savo nuosavybėje bet kurį iš tų namų. Kitą namą (namus) savininkas turi per vienerius metus parduoti, padovanoti ar kitokiu būdu perleisti.

Vienerių metų terminas, per kurį savininkas turi perleisti namą (namus), skaičiuojamas nuo tos dienos, kurią atsirado nuosavybės teisė į kitą namą (namus). Išimtiniais atvejais rajono (miesto) Liaudies deputatų tarybos vykdomasis komitetas gali šį terminą prailginti.

Jeigu savininkas per nustatytą terminą (šio straipsnio pirmoji ir antroji dalys) neperleidžia namo (namų) kuria nors forma, šis namas (namai) rajono (miesto) Liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto sprendimu turi būti priverstinai parduodamas Lietuvos TSR civilinio proceso kodekso nustatyta teismo sprendimams vykdyti tvarka. Gautoji parduodant suma, apmokėjus išlaidas, susijusias su priverstinio pardavimo įvykdymu, perduodama buvusiam namo savininkui.

Jeigu namas (namai) priverstine tvarka neparduotas dėl to, kad nėra pirkėjų, namas (namai) rajono (miesto) Liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto sprendimu neatlygintinai pereina valstybės nuosavybėn.

Šio straipsnio taisyklės atitinkamai taikomos ir tais atvejais, kai piliečio arba kartu gyvenančių sutuoktinių ir nepilnamečių jų vaikų asmeninėje nuosavybėje atsiranda šio straipsnio pirmojoje dalyje nurodytais pagrindais:

1) be vieno namo, dar ir kito namo dalis (dalys);

2) įvairių namų dalys;

3) vieno namo dalis (dalys), viršijant šio kodekso 110 straipsnio ketvirtojoje dalyje nurodytą dydį;

4) daugiau kaip vienas butas daugiabučiame individualinių gyvenamojo namo statytojų kolektyvo pasistatytame gyvenamajame name.

113 straipsnis.	Asmeninės nuosavybės teisės į gyvenamąjį namą įgijimo pasekmės, turint butą gyvenamųjų namų statybos kooperatyvo name

Jeigu pilietis arba kartu gyvenantys sutuoktiniai ir nepilnamečiai jų vaikai paveldėjimo, dovanojimo ar santuokos atveju turi asmeninės nuosavybės teise gyvenamąjį namą (arba jo dalį) ir kartu butą gyvenamųjų namų statybos kooperatyve, tai namo (arba jo dalies) savininkas turi teisę, savo pasirinkimu, pasilikti namą (arba jo dalį) arba butą gyvenamųjų namų statybos kooperatyve. Pastaruoju atveju savininkas turi perleisti savo namą (arba jo dalį) per vienerius melus nuo tos dienos, kurią jis įgijo nuosavybės teisę į namą (arba jo dalį) arba apsigyveno gyvenamųjų namų statybos kooperatyvo bute. Jam šio reikalavimo neįvykdžius, namas (arba jo dalis) turi būti priverstine tvarka perleidžiamas pagal šio kodekso 112 straipsnyje numatytas taisykles.

114 straipsnis.	Gyvenamojo namo, ūkinio ir buitinio pastato ar įrenginio savavališkos statybos pasekmes

Pilietis, kuris statosi, pasistatė arba perstato gyvenamąjį namą (arba jo dalį), ūkinį ir buitinį pastatą ar kitokį įrenginį, neturėdamas nustatyto leidimo ir reikiamai patvirtinto projekto, arba su esminiais nukrypimais nuo projekto, arba šiurkščiai pažeisdamas pagrindines statybos normas ir taisykles, neturi teisės šiuo gyvenamuoju namu (arba jo dalimi), ūkiniu ir buitiniu pastatu ar įrenginiu disponuoti (parduoti, padovanoti, išnuomoti ir pan.).

Toks gyvenamasis namas (arba jo dalis), ūkinis ir buitinis pastatas ar įrenginys rajono (miesto) liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto sprendimu nugriaunamas paties savavališko statytojo ar jo sąskaita. Statybinės medžiagos, gautos, gyvenamąjį namą (arba jo dalį), ūkinį ir buitinį pastatą ar įrenginį nugriovus, lieka statytojo nuosavybė. Pastatytas ar perstatytas arba iš esmės užbaigtas statyti ar perstatyti gyvenamasis namas (arba jo dalis) gali būti teismo sprendimu neatlygintinai paimtas ir perduotas į vietinės Liaudies deputatų tarybos fondą.

Pagal šį straipsnį neatlygintinai paėmus iš savavališko statytojo gyvenamąjį namą (arba jo dalį), rajono (miesto) Liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto ieškiniu iš statytojo ir su juo gyvenančių asmenų teismine tvarka gali būti atimta teisė naudotis gyvenamuoju plotu tame name.

Šio straipsnio taikymo tvarką nustato Lietuvos TSR Ministrų Taryba 27 114 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1966 m. kovo 24 d., 1978 m. sausio 25 d. ir 1983 m. lapkričio 30 d. įsakais (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1966, Nr. 9-65; 1978, Nr. 5-50; 1983, Nr. 31-363). .

115 straipsnis.	Sutarties, kuria suteiktas piliečiui žemės sklypas namui statyti, nutraukimo pasekmės

Jeigu sutartis, kuria piliečiui suteiktas neterminuoto naudojimosi teise žemės sklypas gyvenamajam namui statyti, įstatymo ar sutarties numatomais atvejais nutraukiama dėl to, kad pilietis atliko neteisėtų veiksmų, tai pastatytų žemės sklype pastatų atžvilgiu iškyla šio kodekso 114 straipsnio antrojoje dalyje nustatytos pasekmės, išskyrus tuos atvejus, kada įstatymas numato ką kita.

Teismo sprendimu neatlygintinai paėmus iš savininko gyvenamąjį namą (arba jo dalį) ir įskaičius jį į vietinės Liaudies deputatų tarybos fondą, teismas gali atimti iš buvusio savininko ir kartu su juo gyvenančių asmenų teisę šiuo namu (arba jo dalimi). Tačiau, jeigu tie piliečiai neturi kitos gyvenamosios patalpos, tinkamos nuolatos gyventi, rajono (miesto) Liaudies deputatų tarybos, kuriai perduotas namas (arba jo dalis), vykdomasis komitetas turi suteikti jiems kitą gyvenamąją patalpą.

116 straipsnis. Turto, naudojamo ne darbo pajamoms gauti, paėmimas

Jeigu pilietis savo nuosavu turtu (namu, jo dalimi ir kitokiu turtu) sistemingai naudojasi ne darbo pajamoms gauti, šis turtas turi būti neatlygintinai paimamas teismine tvarka pagal rajono (miesto) Liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto ieškinį. Paimtasis turtas pereina valstybės nuosavybėn.

Šio straipsnio pirmojoje dalyje nustatyta taisyklė netaikoma tiems atvejams, kada namai ir juose esančios patalpos išnuomojami, laikantis Lietuvos TSR Ministrų Tarybos nustatomų nuompinigių tarifų.

Šio straipsnio pagrindu neatlygintinai paimant iš savininko gyvenamąjį namą (arba jo dalį), taikomos taisyklės, numatytos šio kodekso 115 straipsnio antrojoje dalyje.

117 straipsnis. Maksimalus gyvulių kiekis, galintis būti asmeninė piliečio nuosavybė

Maksimalų gyvulių kiekį, kuris gali būti asmeninė piliečio nuosavybė, nustato Lietuvos TSR įstatymai.

118 straipsnis. Asmeninė kolūkiečių kiemo nario nuosavybė

Kolūkiečių kiemo nario asmeninės darbo pajamos ir santaupos, taip pat turtas, jo įgytas asmeninėmis lėšomis arba gautas paveldėjimo ar dovanojimo būdu ir neperduotas kiemo nuosavybėn, yra asmeninė šio kolūkiečių kiemo nario nuosavybė.

Piliečio, kuris yra kolūkiečių kiemo narys, asmeninė nuosavybė negali būti toks turtas, kuris pagal kolūkio įstatus gali priklausyti tiktai kolūkiečių kiemui.

119 straipsnis. Piliečių, užsiimančių individualia darbine veikla, nuosavybė

Piliečių, užsiimančių individualia darbine veikla namudinių verslų, buitinio gyventojų aptarnavimo sferoje, taip pat kitų rūšių veikla, pagrįsta pačių ir jų šeimų narių darbu, nuosavybei taikomos taisyklės, šio kodekso nustatytos asmeninei piliečių nuosavybei, jeigu įstatymas nenumato ko kita 28 119 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

120 straipsnis. Piliečių turtas, į kurį negali būti nukreipiamas išieškojimas

Piliečių turto, į kurį negali būti nukreipiamas išieškojimas pagal kreditorių pretenzijas, sąrašą nustato Lietuvos TSR civilinio proceso kodeksas.

Tryliktasis skirsnis

BENDROJI NUOSAVYBĖ

121 straipsnis. Bendrosios nuosavybės teisės sąvoka ir rūšys

Turtas gali priklausyti bendrosios nuosavybės teise dviem ar keliems kolūkiams ar kitokioms kooperatinėms ir kitoms visuomeninėms organizacijoms, arba valstybei ir vienam ar keliems kolūkiams ar kitokioms kooperatinėms ir kitoms visuomeninėms organizacijoms, arba dviem ar keliems piliečiams.

Skiriama bendroji nuosavybė su nustatytomis dalimis (dalinė nuosavybė) ir be nustatytų dalių (jungtinė nuosavybė).

1211 straipsnis. Operatyvusis turto tvarkymas

Turtą, priskirtą valstybinėms, tarpkolūkinėms, valstybinėms-kolūkinėms ir kitokioms valstybinėms-kooperatinėms organizacijoms, operatyviai tvarko šios organizacijos. Jos įstatymo nustatytose ribose, sutinkamai su savo veiklos tikslais, planinėmis užduotimis ir turto paskirtimi vykdo turto valdymo, naudojimo ir disponavimo juo teises.

I. Bendrosios dalinės nuosavybės teisė

122 straipsnis. Bendrosios dalinės nuosavybės teisės įgyvendinimas

Bendroji dalinė nuosavybė valdoma, ja naudojamasi ir disponuojama visų jos dalyvių sutikimu. Esant nesutarimui, valdymo, naudojimosi ir disponavimo tvarka nustatoma teismine tvarka bet kurio iš dalyvių ieškiniu.

Turtą, paskirtą tarpkolūkinei, tarpkooperatyvinei, valstybinei-kolūkinei arba kitokiai valstybinei-kooperatinei organizacijai, priklausantį jos dalyviams bendrosios nuosavybės teise, ši organizacija valdo, juo naudojasi ir disponuoja operatyviojo tvarkymo pagrindais sutinkamai su savo įstatais (nuostatais).

123 straipsnis.	Bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyvių teisės ir pareigos naudojimosi turtu ir jo išlaikymo srityje

Kiekvienas iš bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyvių, proporcingai savo daliai, turi teisę į bendro turto duodamas pajamas, atsako tretiesiems asmenims pagal prievoles, susijusias su bendru turtu, taip pat privalo dalyvauti išlaidose, daromose jam išlaikyti ir išsaugoti, mokesčiams, rinkliavoms ir kitiems mokėjimams sumokėti.

124 straipsnis. Bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyvio teisė perleisti savo dalį

Kiekvienas iš bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyvių turi teisę perleisti kitam asmeniui savo dalį bendrosios nuosavybės teisėje.

125 straipsnis.	Pirmenybės teisė pirkti parduodamas dalis bendrosios nuosavybės teisėje

Jeigu dalis bendrosios nuosavybės teisėje parduodama pašaliniam asmeniui, tai kiti bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyviai turi pirmenybės teisę pirkti parduodamą dalį ta kaina, kuria ji parduodama, ir kitomis tomis pačiomis sąlygomis, išskyrus tuos atvejus, kai parduodama iš viešųjų varžytinių. Pirmenybės teisė pirkti dalį gyvenamojo namo bendrosios nuosavybės teisėje gali būti įgyvendinama, tik laikantis taisyklių, nustatytų šio kodekso 110 straipsnio ketvirtojoje dalyje.

Dalies bendrosios nuosavybės teisėje pardavėjas privalo raštu pranešti kitiems bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyviams ketinimą parduoti savo dalį pašaliniam asmeniui ir kartu nurodyti kainą bei kitas sąlygas, kuriomis ją parduoda. Kai parduodama dalis gyvenamojo namo bendrosios nuosavybės teisėje, tai pranešama per notarinę kontorą. Jeigu kiti bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyviai atsisako pasinaudoti savo pirmenybės teise pirkti arba šios teisės neįgyvendina gyvenamojo namo atžvilgiu per vieną mėnesį, o kito turto atžvilgiu–per dešimt dienų nuo pranešimo gavimo dienos, tai pardavėjas turi teisę parduoti savo dalį bet kuriam asmeniui.

Jeigu dalis parduota, pažeidžiant pirmenybės teisę pirkti ją, kitas bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyvis turi teisę per tris mėnesius teismine tvarka reikalauti, kad jam būtų perkeltos pirkėjo teisės ir pareigos.

126 straipsnis. Atidalijimas iš bendro turto

Kiekvienas iš bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyvių turi teisę reikalauti atidalyti jį iš bendro turto.

Jeigu nesusitariama dėl atidalijimo būdo, tai, bet kurio bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyvio ieškiniu, turtas padalijamas natūra, kiek tai galima be neproporcingos žalos jo paskirčiai; priešingu atveju atsidalijantis bendrasavininkis gauna kompensaciją pinigais.

Bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyvio kreditorius turi teisę pareikšti ieškinį dėl jo skolininko atidalijimo nukreipti išieškojimui į jo dalį.

127 straipsnis.	Gyvenamuoju namu, kuris yra bendroji dalinė nuosavybė, naudojimosi tvarka

Gyvenamojo namo bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyviai turi teisę tarpusavio susitarimu nustatyti tvarką, kuria naudojamasi atskiromis izoliuotomis šio namo patalpomis (butais, kambariais) sutinkamai su jų dalimis bendrosios nuosavybės teisėje.

Jeigu šiame straipsnyje nurodytas susitarimas yra notariškai patvirtintas ir įregistruotas vietinės Liaudies deputatų tarybos vykdomajame komitete, tai jis yra privalomas ir tam asmeniui, kuris paskiau įgyja dalį šio namo bendrosios nuosavybės teisėje.

128 straipsnis.	Gyvenamojo namo bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyvių teisių pasikeitimas, padidinus naudingąjį šio namo plotą

Jeigu gyvenamojo namo bendrosios dalinės nuosavybės teisės dalyvis savo lėšomis padidina naudingąjį šio namo plotą pristatymo, antstatymo arba perstatymo būdu, turėdamas tam kitų dalyvių sutikimą ir laikydamasis įstatymo nustatytų taisyklių, tai, šio dalyvio reikalavimu, dalys namo bendrosios nuosavybės teisėje ir naudojimosi jame esančiomis patalpomis tvarka turi būti atitinkamai pakeičiamos.

129 straipsnis.	Valstybės ir piliečių arba kooperatinių ar kitų visuomeninių organizacijų ir piliečių bendrosios dalinės nuosavybės teisės nutraukimas

Valstybės ir piliečių arba kooperatinių ar kitų visuomeninių organizacijų ir piliečių bendrosios dalinės nuosavybės teisė turi būti nutraukiama per vienerius metus nuo jos atsiradimo dienos:

1) padalijant turtą natūra, jeigu galima taip padalyti;

2) valstybei, kooperatinei ar kitai visuomeninei organizacijai išperkant dalis, priklausančias piliečiams;

3) parduodant piliečiams dalį, priklausančią valstybei, kooperatinei ar kitai visuomeninei organizacijai;

4) parduodant visą turtą ir paskiau padalijant gautą sumą bendrosios nuosavybės teisės dalyviams pagal jų dalis.

Vienas iš nurodytųjų būdų pasirenkamas piliečių susitarimu su atitinkamu valstybės organu arba kooperatine ar kita visuomenine organizacija, o tokio susitarimo nepasiekus, tą būdą nustato teismas.

Kai valstybės organas, kooperatinė ar kita visuomeninė organizacija parduoda savo dalį gyvenamojo namo bendrosios nuosavybės teisėje, pirmenybės teisė pirkti ją priklauso asmenims, gyvenantiems atitinkamoje namo dalyje nuomininkų teisėmis, laikantis šio kodekso 125 straipsnyje nustatytų taisyklių, o jiems atsisakius nuo šios teisės arba neįgyvendinus jos,–piliečiams–bendrosios nuosavybės teisės dalyviams, tačiau laikantis taisyklių, nustatytų šio kodekso 110 straipsnio ketvirtojoje dalyje.

130 straipsnis.	Valstybės ir piliečių bendrosios dalinės nuosavybės teisės į itin vertingą turtą nutraukimas

Valstybės ir piliečių bendrosios dalinės nuosavybės teisė į turtą, kuris yra valstybei itin vertingas, gali būti kiekvienu atskiru atveju nutraukiama, remiantis Lietuvos TSR Ministrų Tarybos nutarimu, valstybei išperkant dalį, priklausančią piliečiams.

II. Bendrosios jungtinės nuosavybės teisė

131 straipsnis. Sutuoktinių bendrosios jungtinės nuosavybės teisė

Sutuoktinių bendrosios jungtinės nuosavybės teisę į bendrą jų turtą reguliuoja Lietuvos TSR santuokos ir šeimos įstatymai.

132 straipsnis. Kolūkiečių kiemo bendrosios jungtinės nuosavybės teisė

Kolūkiečių kiemo turtas priklauso jo nariams bendrosios jungtinės nuosavybės teise.

133 straipsnis. Kolūkiečių kiemo nuosavybės teisės objektai

Kolūkiečių kiemas gali turėti kaip nuosavybę pagalbinį ūkį savo naudojamame sodybiniame žemės sklype, gyvenamąjį namą, produktyviųjų gyvulių, paukščių ir smulkų žemės ūkio inventorių, sutinkamai su kolūkio įstatais.

Be to, kolūkiečių kiemui priklauso kiemo narių perduotos jo nuosavybėn jų darbo pajamos, gautos už dalyvavimą kolūkio visuomeniniame ūkyje, arba kitoks jų perduotas kiemo nuosavybėn turtas, taip pat bendromis lėšomis įgyti namų apyvokos ir asmeninio vartojimo reikmenys.

134 straipsnis.	Kolūkiečių kiemo turto valdymo, juo naudojimosi ir disponavimo tvarka

Kolūkiečių kiemo turtas valdomas, juo naudojamasi ir disponuojama visų kiemo narių sutikimu.

Ginčą dėl kiemo turto valdymo, juo naudojimosi ar disponavimo sprendžia teismas pagal bet kurio kiemo nario, turinčio šešiolika metų amžiaus, ieškinį.

Kiemo nariai nuo penkiolikos iki šešiolikos metų amžiaus tokius ieškinius pareiškia, turėdami savo tėvų, įtėvių arba rūpintojų sutikimą, o ieškinius jaunesnių kaip penkiolikos metų amžiaus kiemo narių interesais pareiškia jų tėvai, įtėviai arba globėjai.

135 straipsnis. Kolūkiečių kiemo atsakomybė pagal jo narių prievoles

Pagal sandorius, sudaromus kolūkiečių kiemo šeimininko, atsako savo turtu kolūkiečių kiemas, jeigu iš aplinkybių neišplaukia, kad sandoris sudarytas asmeniniais paties kiemo šeimininko interesais.

Kiti kiemo nariai pagal savo prievoles atsako asmeniniu savo turtu, taip pat savo dalimi kiemo turte (136 straipsnis), jeigu iš aplinkybių neišplaukia, kad sandoris sudarytas kiemo interesais.

Kolūkiečių kiemo nario nusikaltimu padarytai žalai atlyginti išieškojimas gali būti nukreipiamas į kiemo turtą, jeigu teismo nuosprendžiu nustatyta, kad tas turtas įgytas iš nusikalstamu būdu gautų lėšų arba padidėjo šių lėšų sąskaita.

Kolūkiečių kiemo turto, į kurį negali būti nukreipiamas išieškojimas pagal kreditorių pretenzijas, sąrašą nustato Lietuvos TSR civilinio proceso kodeksas.

136 straipsnis. Kolūkiečių kiemo nario dalies kiemo turte nustatymas

Kolūkiečių kiemo nario dalis kiemo turte nustatoma, kai jis pasitraukia iš kiemo sudėties, nesudarydamas naujo kiemo (atidalijimas), kai kiemas padalijamas, taip pat kai nukreipiamas išieškojimas į to kiemo nario turtą pagal asmenines jo prievoles.

Kolūkiečių kiemo nario dalies dydis nustatomas, vadovaujantis tuo, kad visų kiemo narių, įskaitant ir nepilnamečius bei nedarbingus, dalys yra lygios.

Darbingo kolūkiečių kiemo nario dalis kiemo turte gali būti sumažinama, jeigu jis neilgai tebuvo kiemo narys arba nežymiai tedalyvavo kiemo ūkyje savo darbu ar lėšomis.

137 straipsnis. Atidalijimas iš kolūkiečių kiemo

Jeigu vienas ar keli kolūkiečių kiemo nariai pasitraukia iš kiemo sudėties, jie atidalijami iš kiemo turto natūra tokiu apskaičiavimu, kad kiemas nenustotų būtinų jo pagalbiniam ūkiui vesti trobesių, gyvulių ir žemės ūkio inventoriaus.

Jeigu kiemo nario negalima atidalyti natūra, tai išmokama jam priklausančios turto dalies vertė pinigais.

Pasitraukdami iš kiemo sudėties, teisę reikalauti atidalyti turi kiemo nariai, kuriems yra suėję šešiolika metų amžiaus. Kiemo nariai nuo penkiolikos iki šešiolikos metų amžiaus gali reikalauti juos atidalyti, turėdami savo tėvų, įtėvių arba rūpintojų sutikimą. Jaunesnių kaip penkiolikos metų amžiaus kiemo narių interesais gali reikalauti juos atidalyti jų tėvai, įtėviai arba globėjai.

138 straipsnis. Kolūkiečių kiemo turto padalijimas kiemo padalijimo atveju

Kolūkiečių kiemą dalijant, jo turtas padalijamas tarp naujai sudaromų kiemų pagal jų narių dalis, kartu atsižvelgiant į ūkinius kiekvieno iš tų kiemų poreikius.

Reikalauti padalyti kolūkiečių kiemo turtą turi teisę pilnamečiai kiemo nariai, kurie yra to kolūkio nariai.

139 straipsnis. Kolūkiečių kiemo turto padalijimas, šiam kiemui pasibaigus

Turtas, priklausęs kolūkiečių kiemui ir likęs, šiam kiemui pasibaigus, padalijamas, taikant taisykles, nustatytas šio kodekso 136 ir 140 straipsniuose.

140 straipsnis. Teisės į dalį kolūkiečių kiemo turte netekimas

Darbingas kolūkiečių kiemo narys netenka teisės į dalį kiemo turte, jeigu jis ne mažiau kaip trejus metus iš eilės nedalyvavo savo darbu ir lėšomis kiemo ūkio vedime. Ši taisyklė netaikoma, jeigu kiemo narys nedalyvavo kiemo ūkio vedime dėl pašaukimo į būtinąją karinę tarnybą, dėl mokymosi mokymo įstaigoje arba dėl ligos.

141 straipsnis.	Piliečio, užsiimančio individualia darbine veikla žemes ūkyje, šeimos bendroji jungtinė nuosavybė

Piliečio, užsiimančio individualia darbine veikla žemės ūkyje, nuosavybė, be turto, nurodyto šio kodekso 133 straipsnyje, gali būti darbinis arklys, leidus rajono, miesto Liaudies deputatų tarybos vykdomajam komitetui, ir žemės ūkio inventorius, reikalingi įdirbti suteiktajam naudotis žemės sklypui, nesinaudojant svetimu darbu.

Atskirų piliečio, užsiimančio individualia darbine veikla žemės ūkyje, šeimos narių asmeninė nuosavybė negali būti turtas, nurodytas šio straipsnio pirmojoje dalyje.

Piliečio, užsiimančio individualia darbine veikla žemės ūkyje, turtas, nurodytas šiame straipsnyje, priklauso jo šeimos nariams jungtinės nuosavybės teise.

Piliečio, užsiimančio individualia darbine veikla žemės ūkyje, šeimos bendrosios jungtinės nuosavybės teisei atitinkamai taikomi šio kodekso 134–140 straipsniai29 141 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 3-1-303).

Keturioliktasis skirsnis

NUOSAVYBĖS TEISĖS GYNIMAS

142 straipsnis. Savininko teisė išreikalauti savo turtą iš svetimo neteisėto valdymo

Savininkas turi teisę išreikalauti savo turtą iš svetimo neteisėto valdymo.

143 straipsnis. Turto išreikalavimas iš sąžiningo įgijėjo

Jeigu turtas atlygintinai įgytas iš asmens, kuris neturėjo teisės jo perleisti, ir įgijėjas to nežinojo ir neturėjo žinoti (sąžiningas įgijėjas), tai savininkas turi teisę išreikalauti šį turtą iš įgijėjo tik tuo atveju, kada turtas yra savininko ar asmens, kuriam savininkas buvo perdavęs jį valdyti, pamestas, arba iš katro nors iš jų pagrobtas, arba kitaip nustojo būti jų valdomas be jų valios.

Išreikalauti turtą šio straipsnio pirmojoje dalyje nurodytais pagrindais neleidžiama, jeigu turtas parduotas nustatytąja teismo sprendimams vykdyti tvarka.

Jeigu turtas neatlygintinai įgytas iš asmens, kuris neturėjo teisės jo perleisti, tai savininkas turi teisę išreikalauti turtą visais atvejais.

144 straipsnis.	Neribotas neteisėtai perleisto socialistinių organizacijų turto išreikalavimas

Valstybinį turtą, taip pat kolūkių ir kitokių kooperatinių bei kitų visuomeninių organizacijų turtą, bet kuriuo būdu neteisėtai perleistą, atitinkamos organizacijos gali išreikalauti iš bet kokio įgijėjo.

145 straipsnis.	Neleistinumas išreikalauti pinigus ir pareikštinius vertybinius popierius iš sąžiningo įgijėjo

Pinigai, taip pat pareikštiniai vertybiniai popieriai negali būti išreikalaujami iš sąžiningo įgijėjo.

146 straipsnis. Atsiskaitymai, grąžinant turtą iš neteisėto valdymo

Savininkas, išreikalaudamas turtą šio kodekso 142 straipsnio pagrindu, turi teisę reikalauti: iš asmens, kuris žinojo arba turėjo žinoti, kad jo valdymas neteisėtas (nesąžiningo valdytojo), grąžinti arba atlyginti visas pajamas, kurias tas asmuo gavo arba turėjo gauti per visą valdymo laiką; iš sąžiningo neteisėto valdytojo–visas pajamas, kurias šis gavo arba turėjo gauti nuo to laiko, kada jis sužinojo ar turėjo sužinoti apie valdymo neteisėtumą arba gavo šaukimą pagal savininko ieškinį dėl turto grąžinimo.

Neteisėtas valdytojas, tiek sąžiningas, tiek ir nesąžiningas, savo ruožtu turi teisę reikalauti iš savininko atlyginti jo padarytas turtui būtinas išlaidas nuo to laiko, nuo kurio savininkui priklauso gautos iš turto pajamos.

Sąžiningas neteisėtas valdytojas turi teisę pasilikti savo padarytus pagerinimus, jeigu jie gali būti atskirti, nesužalojant daikto. Jeigu pagerinimų taip atskirti negalima, tai sąžiningas neteisėtas valdytojas turi teisę reikalauti atlyginti padarytas pagerinimui išlaidas, bet ne daugiau kaip daikto vertės padidėjimas.

147 straipsnis.	Nuosavybės teisės gynimas nuo pažeidimų, nesusijusių su valdymo netekimu

Savininkas gali reikalauti pašalinti bet kokius jo teisės pažeidimus, nors ir nesusijusius su valdymo netekimu.

148 straipsnis. Valdytojo, kuris nėra savininkas, teisių gynimas

Teisės, numatytos šio kodekso 142–147 straipsniuose, priklauso taip pat asmeniui, kuris, nors ir nėra savininkas, bet valdo turtą pagal įstatymą arba sutartį.

Penkioliktasis skirsnis

NUOSAVYBĖS TEISĖS ATSIRADIMAS IR PASIBAIGIMAS

149 straipsnis. Momentas, kuriuo turto įgijėjui pagal sutartį atsiranda nuosavybės teisė

Turto įgijėjui pagal sutartį nuosavybės teisė (operatyviojo tvarkymo teisė) atsiranda nuo daikto perdavimo momento, jeigu ko kita nenumato įstatymas arba sutartis30 149 straipsnio pirmoji dalis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

Jeigu sutartis, kuria perleidžiamas daiktas, turi būti įregistruojama, tai nuosavybės teisė atsiranda įregistravimo momentu.

150 straipsnis. Daiktų perdavimas įgijėjui

Perdavimu laikomas daiktų įteikimas įgijėjui, taip pat daiktų, perleistų be prievolės nugabenti, įteikimas transporto organizacijai išsiųsti įgijėjui ir įteikimas paštui persiųsti įgijėjui.

Daiktų perdavimui prilyginamas konosamento arba kitokio daiktų disponavimo dokumento perdavimas.

151 straipsnis. Turinčių ypatingą reikšmę daiktų įgijimas

Daiktus, turinčius ypatingą reikšmę liaudies ūkiui ar valstybės saugumui arba dėl kitų priežasčių (ginklai, skraidymo aparatai, smarkiai veikiantys nuodai ir kt.), galima įsigyti tiktai pagal specialius leidimus. Tų daiktų sąrašą ir leidimų jiems įsigyti davimo tvarką nustato TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai.

Valiutines vertybes: užsienio valiutą (banknotus, iždo bilietus, monetas); mokamuosius dokumentus (čekius, vekselius, akredityvus ir kitus) ir fondines vertybes (akcijas, obligacijas ir kitas) užsienio valiuta; banko mokamuosius dokumentus rubliais (čekius ir kitus), įgyjamus už užsienio valiutą su teise paversti juos į tokią valiutą; brangiuosius metalus–auksą, sidabrą, platiną, platinos grupės metalus (paladį, iridį, rodį, rutenį ir osmį)–bet kokio pavidalo ir būklės, gamtinius brangakmenius–neišdirbtus ir išdirbtus (deimantus, briliantus, rubinus, smaragdus, safyrus, taip pat perlus), išskyrus juvelyrinius ir kitus buitinius dirbinius iš šių metalų ir brangakmenių, taip pat tokių dirbinių lūženas, galima įsigyti tiktai TSR Sąjungos įstatymų nustatyta tvarka ir jų nustatytose ribose31 151 straipsnio antroji dalis-su pakeitimais, padarytais 1977 m. gegužės 25 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1977 Nr. 15-182). .

152 straipsnis. Perleidžiamo daikto atsitiktinio žuvimo ar sugedimo rizika

Perleidžiamo daikto atsitiktinio žuvimo ar atsitiktinio sugedimo rizika pereina įgijėjui tuo pačiu metu, kada jam pereina nuosavybės teisė, jeigu ko kita nenustato sutartis.

Jeigu perleidėjas praleidžia terminą daiktui perduoti arba įgijėjas praleidžia terminą daiktui priimti, tai atsitiktinio žuvimo ar atsitiktinio sugedimo rizika tenka praleidusiai terminą šaliai.

153 straipsnis. Pagrindinis daiktas ir priklausinys

Priklausinį, tai yra daiktą, skirtą tarnauti pagrindiniam daiktui ir susijusį su juo bendra ūkine paskirtimi, ištinka pagrindinio daikto likimas, jeigu įstatymas arba sutartis nenustato ko kita.

154 straipsnis. Nuosavybės teisė į vaisius ir pajamas

Daikto duodami vaisiai, pajamos, gyvulių prieauglis priklauso jo savininkui, jeigu įstatymas arba savininko sutartis su kitu asmeniu nenustato ko kita.

155 straipsnis. Daikto pagaminimas iš svetimos medžiagos

Asmuo, pagaminusysis naują daiktą iš svetimos medžiagos, tampa daikto savininkas, jeigu daikto pagaminimo vertė yra didesnė už medžiagos vertę ir jeigu, be to, šis asmuo nežinojo ir neturėjo žinoti, kad medžiaga priklauso kitam. Tuo atveju pasinaudojusysis svetima medžiaga asmuo privalo atlyginti medžiagos savininkui jos vertę.

Jeigu medžiagos vertė yra didesnė už daikto pagaminimo vertę, tai daikto savininku pripažįstamas medžiagos savininkas. Jam suteikiama teisė arba pasilikti daiktą sau ir apmokėti jo pagaminimo vertę, arba atsisakyti nuo daikto jį pagaminusio asmens naudai ir išieškoti iš pastarojo nuostolius.

156 straipsnis. Bešeimininkis turtas

Turtas, kuris neturi savininko arba kurio savininkas nežinomas (bešeimininkis turtas), pereina valstybės nuosavybėn teismo sprendimu, priimtu pagal finansų organo pareiškimą. Pareiškimas paduodamas, suėjus vieneriems metams nuo tos dienos, kurią turtas paimtas į apskaitą.

Bešeimininkis turtas, priklausęs kolūkiečių kiemui, pereina to kolūkio nuosavybėn, kurio teritorijoje yra šis turtas, teismo sprendimu, priimtu pagal kolūkio pareiškimą. Pareiškimas paduodamas, suėjus vieneriems metams nuo tos dienos, kurią apylinkės Liaudies deputatų tarybos vykdomasis komitetas paėmė šį turtą į apskaitą.

Bešeimininkio turto išaiškinimo ir apskaitos tvarką nustato Lietuvos TSR finansų ministerija.

157 straipsnis. Neūkiškas gyvenamojo namo, ūkinio pastato ar įrenginio laikymas

Jeigu pilietis neūkiškai laiko jam priklausantį gyvenamąjį namą, ūkinį pastatą ar kokį nors kitą įrenginį ir leidžia jiems irti, tai vietinės Liaudies deputatų tarybos vykdomasis komitetas gali paskirti savininkui atitinkamą terminą gyvenamajam namui, ūkiniam pastatui ar įrenginiui suremontuoti. Jeigu pilietis be svarbių priežasčių nepadaro per nurodytą terminą reikiamo remonto, tai teismas pagal rajono (miesto) Liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto ieškinį gali neatlygintinai paimti iš savininko neūkiškai laikomą gyvenamąjį namą, ūkinį pastatą ar įrenginį ir juos perduoti į vietinės Liaudies deputatų tarybos fondą 32 157 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1973 m. gruodžio 20 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1973, Nr. 36-332). .

158 straipsnis. Neūkiškas kultūrinių vertybių laikymas

Jeigu pilietis neūkiškai laiko jam priklausantį turtą, turintį visuomenei žymią istorinę, meninę ar kitokią vertę, tai valstybinė organizacija, prie kurios uždavinių priklauso tokios rūšies turto apsauga, įspėja savininką, kad jis nustotų neūkiškai laikyti turtą. Jeigu savininkas šio reikalavimo neįvykdo, tai pagal atitinkamos organizacijos ieškinį teismas gali šį turtą iš savininko paimti. Paimtas turtas pereina valstybės nuosavybėn. Piliečiui atlyginama paimto turto vertė, kurios dydis nustatomas buvusio savininko susitarimu su atitinkamu organu, o ginčui esant,–jį nustato teismas.

Esant neatidėliotinam reikalui, ieškinys dėl nurodyto turto paėmimo gali būti pareiškiamas be išankstinio įspėjimo.

159 straipsnis. Radinys

Radusis pamestą daiktą asmuo privalo tuojau pranešti apie tai pametusiam daiktą asmeniui ir grąžinti jam rastąjį daiktą arba pranešti apie radimą milicijai ar apylinkės Liaudies deputatų tarybos vykdomajam komitetui ir perduoti jiems daiktą, o jeigu daiktas rastas įstaigoje, įmonėje arba transporte,–perduoti jį atitinkamos organizacijos administracijai.

Jeigu pametusysis daiktą asmuo nepaaiškėja per dvi savaites, tai organizacijos, kuriai perduotas rastasis daiktas, administracija perduoda jį milicijai arba apylinkės Liaudies deputatų tarybos vykdomajam komitetui. Transporto organai rastus daiktus saugo ir realizuoja pagal transporte galiojančias taisykles.

Milicija arba apylinkės Liaudies deputatų tarybos vykdomasis komitetas jiems perduotus rastuosius daiktus privalo saugoti šešis mėnesius. Jeigu per tą laiką paaiškėja pametusysis daiktą asmuo, tas daiktas grąžinamas jam. Jeigu tas asmuo per nurodytą laiką nepaaiškėja, tai daiktas neatlygintinai pereina valstybės nuosavybėn.

160 straipsnis. Radusiajam daiktą išlaidų atlyginimas

Asmuo, radusis daiktą ir grąžinusis jį pametusiam daiktą asmeniui arba nustatyta tvarka perdavusis jį, turi teisę gauti iš pamėlusio daiktą asmens, o jeigu daiktas perėjo valstybės nuosavybėn,–iš atitinkamos valstybinės organizacijos išlaidų, susijusių su daikto saugojimu ir perdavimu, atlyginimą.

161 straipsnis. Bepriežiūriai ir priklydę gyvuliai

Sulaikiusysis bepriežiūrį ar priklydusį gyvulį asmuo privalo tuojau pranešti apie tai gyvulio savininkui ir grąžinti jam gyvulį arba per tris dienas pranešti apie gyvulio sulaikymą milicijai ar apylinkės Liaudies deputatų tarybos vykdomajam komitetui.

Milicija ar apylinkės Liaudies deputatų tarybos vykdomasis komitetas imasi priemonių gyvulio savininkui surasti ir, laikydamiesi veterinarijos taisyklių, ieškojimo laikui perduoda gyvulį išlaikyti bei naudotis artimiausiam tarybiniam ūkiui ar kolūkiui. Šie privalo jį priimti.

Jeigu gyvulio savininkas paaiškėja per tris mėnesius nuo jo perdavimo tarybiniam ūkiui ar kolūkiui dienos, gyvulys grąžinamas savininkui. Šis privalo atlyginti tarybiniam ūkiui ar kolūkiui gyvulio išlaikymo išlaidas, įskaičius naudą, gautą iš naudojimosi juo.

Jeigu per nurodytą laiką gyvulio savininkas nepaaiškėja, tai jis netenka nuosavybės teisės į tą gyvulį. Šiuo atveju gyvulys, kuris buvo laikomas kolūkyje, neatlygintinai atitenka to kolūkio nuosavybėn, o gyvulys, kuris buvo laikomas tarybiniame ūkyje, neatlygintinai atitenka valstybės nuosavybėn ir įtraukiamas į to tarybinio ūkio, kuriame jis buvo laikomas, turto sudėtį.

162 straipsnis. Lobis

Lobis, tai yra žemėje užkasti ar kitaip paslėpti pinigai arba vertingi daiktai, kurių savininkas negali būti nustatytas arba pagal įstatymą yra netekęs teisės į juos, atitenka valstybės nuosavybėn. Lobį radusis asmuo turi perduoti jį finansų organams.

Asmeniui, radusiam ir perdavusiam finansų organams auksines ir sidabrines monetas, tarybinę ir užsieninę valiutą, brangakmenius, perlus, brangiuosius metalus luitų, dirbinių ir laužo pavidalu, išmokamas atlyginimas–dvidešimt penki procentai perduotų vertybių vertės, išskyrus tuos atvejus, kada tokių vertybių kasimas arba ieškojimas priklausė prie tarnybinių to asmens pareigų.

103 straipsnis. Rekvizicija ir konfiskacija

Valstybei paimti turtą iš savininko valstybės arba visuomenės interesais, išmokant jam turto vertę (rekvizicija), taip pat valstybei neatlygintinai paimti turtą sankcijos už teisės pažeidimą būdu (konfiskacija) leidžiama tik TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų nustatytais atvejais ir tvarka.

104 straipsnis. Brangiųjų metalų ir deimantų paėmimas

Jeigu tardymo arba teismo organų nutarimu paimami brangieji metalai (auksas, platina, sidabras) luitų, šlicho, grynuolių, gamybinės ir laboratorinės paskirties pusfabrikačių bei dirbinių pavidalu, taip pat deimantai, tai, jų savininkus nuteisus be turto konfiskavimo, arba priėmus išteisinamąjį nuosprendį, arba bylą nutraukus, jiems išmokama paimtų vertybių vertė, o pačios vertybės perduodamos į TSR Sąjungos valstybinį fondą.

Trečiasis skyrius

PRIEVOLINĖ TEISĖ

I Poskyris

BENDRIEJI PRIEVOLIŲ NUOSTATAI

Šešioliktasis skirsnis

PRIEVOLĖS SĄVOKA IR PRIEVOLIŲ ATSIRADIMAS

105 straipsnis. Prievolės sąvoka

Pagal prievolę vienas asmuo (skolininkas) privalo atlikti kito asmens (kreditoriaus) naudai tam tikrą veiksmą, kaip antai: perduoti turtą, atlikti darbą, sumokėti pinigus ir pan., arba susilaikyti nuo tam tikro veiksmo, o kreditorius turi teisę reikalauti iš skolininko, kad jis įvykdytų savo pareigą.

166 straipsnis. Prievolių atsiradimo pagrindai

Prievolės atsiranda iš sutarties arba kitokių pagrindų, nurodytų šio kodekso 4 straipsnyje.

167 straipsnis. Prievolių, atsirandančių iš planavimo aktų, turinys

Prievolės, atsirandančios tiesiogiai iš liaudies ūkio planavimo akto, turinį nustato šis aktas.

Sutarties, sudaromos, remiantis planine užduotimi, turinys turi atitikti šią užduotį.

168 straipsnis. Sutarties sudarymas

Sutartis laikoma sudaryta, kada šalys, atitinkamais atvejais–reikalaujama forma, tarpusavyje susitarė dėl visų esminių jos punktų. Esminiai yra tie sutarties punktai, kurie tokiais laikomi pagal įstatymą arba yra būtini tos rūšies sutartims, taip pat visi tie punktai, dėl kurių, vienos iš šalių pareiškimu, turi būti susitarta.

169 straipsnis. Sutarties forma

Jeigu pagal įstatymą ar šalių susitarimą sutartis turi būti sudaryta tam tikra forma, ji laikoma sudaryta nuo to momento, kada ji išreikšta šia forma.

Jeigu pagal įstatymą ar šalių susitarimą sutartis turi būti sudaryta paprasta rašytine forma, ji gali būti sudaroma, tiek surašant vieną šalių pasirašytą dokumentą, tiek ir apsikeičiant raštais, telegramomis, telefonogramomis ir pan., pasirašytais tos šalies, kuri juos siunčia.

Sutartis gali būti sudaroma, priimant vykdyti užsakymą, o tarp socialistinių organizacijų įstatymo numatytais atvejais–priimant vykdyti užsakymą arba paskyrą.

170 straipsnis.	Sutarties sudarymas pagal pasiūlymą, kuriame nurodytas terminas atsakyti

Kada pasiūloma sudaryti sutartį, kartu nurodant terminą atsakyti, sutartis laikoma sudaryta, jeigu pasiūliusysis asmuo antrosios šalies atsakymą apie tai, kad ji pasiūlymą priėmė, gauna per šį terminą.

171 straipsnis. Sutarties sudarymas pagal pasiūlymą, kuriame nenurodytas terminas atsakyti

Kada žodžiu pasiūloma sudaryti sutartį, kartu nenurodant termino atsakyti, sutartis laikoma sudaryta, jeigu antroji šalis tuojau pareiškia pasiūliusiam asmeniui, kad ji priima tą pasiūlymą.

Kada taip pasiūlyta raštu, sutartis laikoma sudaryta, jeigu atsakymas apie tai, kad pasiūlymas priimtas, gaunamas per normaliai tam reikalingą laiką.

172 straipsnis. Atsakymo apie sutikimą sudaryti sutartį pavėluoto gavimo pasekmės

Jeigu iš pavėluotai gauto atsakymo, kuriuo sutinkama sudaryti sutartį, matyti, kad jis yra išsiųstas laiku, tai atsakymas laikomas pavėluotu tik tuo atveju, kada pasiūliusysis asmuo tuojau praneša antrajai šaliai, kad atsakymas gautas pavėluotai. Šiuo atveju pavėluotai gautas atsakymas laikomas nauju pasiūlymu sudaryti sutartį.

173 straipsnis. Atsakymas apie sutikimą sudaryti sutartį kitokiomis sąlygomis

Atsakymas, kuriuo sutinkama sudaryti sutartį kitokiomis, negu buvo pasiūlyta, sąlygomis, laikomas atsisakymu nuo pasiūlymo ir kartu–nauju pasiūlymu sudaryti sutartį.

Jeigu, sudarant sutartį tarp valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų, kyla nesutarimų, kuriuos turi išspręsti teismas, arbitražas arba trečiųjų teismas (174 straipsnis), tai šio straipsnio pirmojoje dalyje nustatytos taisyklės netaikomos 33 173 straipsnio antroji dalis-su pakeitimais, padarytais 1972 m. spalio 25 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1972, Nr. 30-241). .

174 straipsnis.	Nesutarimų, kylančių, sudarant sutartį tarp socialistinių organizacijų, išsprendimas

Nesutarimus, kylančius sudarant sutartį, pagrįstą abiem šalims privalomą planine užduotimi, sprendžia teismas, jeigu bent viena iš šalių yra kolūkis, tarpkolūkinė, valstybinė-kolūkinė įmonė, organizacija, susivienijimas, ir atitinkamas arbitražas (trečiųjų teismas), jeigu šalys yra valstybinės, kooperatinės ir kitos visuomeninės organizacijos (išskyrus kolūkius, tarpkolūkines, valstybines-kolūkines įmones, organizacijas, susivienijimus), jeigu įstatymas nenustato ko kita.

Nesutarimus tarp šių organizacijų, kylančius sudarant sutartį, kuri nėra pagrįsta abiem šalims privaloma planine užduotimi, gali spręsti atitinkamai teismas arba arbitražas, jeigu tai specialiai numato įstatymas arba šalių susitarimas34 174 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1972 m. spalio 25 d. ir 1983 m. lapkričio 30 d. įsakais (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1972, Nr. 30-241; 1983, Nr. 34-3 (53). .

175 straipsnis. Sutartis trečiojo asmens naudai

Jeigu sudariusysis sutartį asmuo išlygo, kad iš sutarties atsiradusi prievolė turi būti įvykdyta trečiajam asmeniui, tai prievolę įvykdyti turi teisę reikalauti tiek sudariusysis sutartį asmuo, tiek ir trečiasis asmuo, kurio naudai išlygtas prievolės įvykdymas, jeigu ko kita nenumatyta įstatyme ar sutartyje ir kas kita neišplaukia iš prievolės esmės.

Jeigu trečiasis asmuo atsisakė nuo suteiktos jam sutartimi teisės, tai sudariusysis sutartį asmuo gali pasinaudoti šia teise, išskyrus tuos atvejus, kada tai prieštarauja įstatymui, sutarčiai ir prievolės esmei.

Septynioliktasis skirsnis

PRIEVOLIŲ ĮVYKDYMAS

176 straipsnis. Tinkamas prievolių įvykdymas

Prievolės turi būti vykdomos tinkamai ir nustatytu terminu pagal įstatymo, planavimo akto, sutarties nurodymus, o tų nurodymų nesant,–sutinkamai su paprastai reiškiamais reikalavimais.

Be to, kiekviena iš šalių turi vykdyti savo pareigas kuo ekonomiškiausiu socialistiniam liaudies ūkiui būdu ir visokeriopai padėti antrajai šaliai vykdyti savo pareigas.

177 straipsnis.	Neleistinumas vienašališkai atsisakyti įvykdyti prievolę ir pakeisti sutarties sąlygas

Vienašališkai atsisakyti įvykdyti prievolę ir vienašališkai pakeisti sutarties sąlygas neleidžiama, išskyrus įstatymo numatytus atvejus.

178 straipsnis. Prievolės įvykdymas dalimis

Kreditorius turi teise, nepriimti prievolės įvykdymo dalimis, jeigu ko kita nėra numatyta įstatyme, planavimo akte, sutartyje arba kas kita neišplaukia iš prievolės esmės.

179 straipsnis. Trečiojo asmens įvykdymas prievolės

Pilnutinai ar iš dalies įvykdyti prievolę, atsiradusią iš sutarties, gali būti įpareigojamas trečiasis asmuo, jeigu tai numato nustatytosios taisyklės, taip pat jeigu trečiąjį asmenį sieja su viena iš šalių administracinis pavaldumas arba atitinkama sutartis.

Jeigu iš įstatymo, sutarties ar prievolės esmės neišplaukia, kad skolininkas-pilietis privalo įvykdyti prievolę pats, tai kreditorius privalo priimti įvykdymą, kurį pasiūlo už skolininką trečiasis asmuo. Kreditorius neturi teisės priimti įvykdymą iš trečiojo asmens, jeigu skolininkas tam prieštarauja.

180 straipsnis. Prievolių, kurių įvykdymo terminas neapibrėžęs, įvykdymas

Jeigu prievolės įvykdymo terminas nenustatytas arba apibrėžtas pareikalavimo momentu, tai kreditorius turi teisę bet kada pareikalauti ją įvykdyti, o skolininkas turi teisę bet kada ją įvykdyti.

Skolininkas privalo įvykdyti tokią prievolę per septynias dienas nuo tos dienos, kurią kreditorius pareikalavo prievolę įvykdyti, jeigu iš įstatymo, sutarties ar prievolės esmės neišplaukia pareiga įvykdyti prievolę tuojau.

181 straipsnis. Prievolės įvykdymas prieš terminą

Skolininkas turi teisę įvykdyti prievolę prieš terminą, jeigu ko kita neišplaukia iš įstatymo, sutarties ar prievolės esmės.

Prieš terminą įvykdyti prievolę tarp valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų leidžiama tais atvejais, kada tai numato įstatymas ar sutartis, taip pat kada sutinka kreditorius.

182 straipsnis. Abišalių sutarties pareigų įvykdymas

Iš sutarties atsiradusios abišalės pareigos turi būti įvykdytos tuo pačiu metu, jeigu iš įstatymo, sutarties ar prievolės esmės neišplaukia ko kita.

183 straipsnis. Prievolės įvykdymo vieta

Prievolė turi būti įvykdyta toje vietoje, kuri nustatyta įstatyme, sutartyje ar planavimo akte, sudarančiame prievolės atsiradimo pagrindą, arba išplaukia iš prievolės esmės.

Jeigu įvykdymo vieta nenustatyta, tai prievolė turi būti įvykdyta:

1) prievolė perduoti pastatą–pastato buvimo vietoje;

2) piliečių piniginė prievolė–kreditoriaus gyvenamojoje vietoje prievolės atsiradimo momentu, o jeigu kreditorius iki prievolės įvykdymo momento gyvenamąją vietą pakeitė ir apie lai pranešė skolininkui,–naujojoje kreditoriaus gyvenamojoje vietoje; visos išlaidos, susijusios su įvykdymo vietos pasikeitimu, tenka kreditoriui;

3) visos kilos prievolės–skolininko gyvenamojoje vietoje, o jeigu skolininkas yra juridinis asmuo,–jo buveinėje.

184 straipsnis. Piniginių prievolių valiuta

Piniginės prievolės turi būti išreiškiamos ir apmokamos tarybine valiuta.

Pinigines prievoles išreikšti ir apmokėti užsienine valiuta leidžiama tiktai TSR Sąjungos įstatymų nustatytais atvejais ir tvarka.

185 straipsnis. Procentai pagal prievoles

Procentai pagal pinigines ir kitokias prievoles neleidžiami, išskyrus kredito įstaigų operacijas, iš užsienio prekybos kylančias prievoles ir kitus įstatyme nurodytus atvejus.

186 straipsnis. Alternatyvinių prievolių įvykdymas

Jeigu pagal prievolę skolininkas privalo atlikti vieną iš dviejų ar kelių veiksmų (alternatyvinė prievolė), tai teisė pasirinkti jį priklauso skolininkui, išskyrus tuos atvejus, kada kas kita numatyta įstatyme ar sutartyje arba išplaukia iš prievolės esmės.

187 straipsnis.	Prievolės, kurioje dalyvauja keli skolininkai arba keli kreditoriai, įvykdymas

Jeigu prievolėje dalyvauja keli kreditoriai arba keli skolininkai, tai kiekvienas iš kreditorių turi teisę reikalauti įvykdyti lygią su kitais kreditoriais prievolės dalį, o kiekvienas iš skolininkų privalo įvykdyti lygią su kitais skolininkais prievolės dalį, išskyrus tuos atvejus, kada iš įstatymo ar sutarties išplaukia kas kita.

Solidarinė pareiga (188 straipsnis) arba solidarinis reikalavimas (191 straipsnis) atsiranda tik tais atvejais, kada tai numato sutartis ar nustato įstatymas, konkrečiai imant, kada prievolės dalykas yra nedalus.

188 straipsnis. Solidarinė skolininkų pareiga

Jeigu skolininkų pareiga yra solidarinė, tai kreditorius turi teisę reikalauti, kad prievolę įvykdytų tiek visi ar keli skolininkai bendrai, tiek ir bet kuris iš jų skyrium, be to, tiek ją visą, tiek ir jos dalį.

Kreditorius, kuriam prievolės pilnutinai neįvykdė vienas iš solidarinių skolininkų, turi teisę reikalauti, kad likusią prievolės dalį įvykdytų bet kuris iš kitų solidarinių skolininkų arba visi jie bendrai.

Solidariniai skolininkai lieka įpareigoti iki to laiko, kada bus įvykdyta visa prievolė.

Jeigu solidarinę pareigą pilnutinai įvykdo vienas iš skolininkų, tat atleidžia kitus skolininkus nuo jos vykdymo kreditoriui.

189 straipsnis. Solidarinių skolininkų atsikirtimai kreditoriaus reikalavimams

Pareigai esant solidarinei, skolininkas neturi teisės pareikšti kreditoriaus reikalavimui atsikirtimų, pagrįstų tokiais kitų solidarinių skolininkų teisiniais santykiais su kreditorium, kuriuose tas skolininkas nedalyvauja.

190 straipsnis. Solidarinių skolininkų tarpusavio atgręžtiniai reikalavimai

Skolininkas, įvykdžiusysis solidarinę pareigą, turi teisę atgręžtine tvarka reikalauti iš visų kitų bendraskolių lygiomis dalimis to, ką jis įvykdė, atskaičius dalį, tenkančią jam pačiam, jeigu ko kita nenustato įstatymas ar sutartis. Tai, ko vienas iš bendraskolių nesumoka skolininkui, įvykdžiusiam solidarinę pareigą, turi padengti lygiomis dalimis šis ir kiti bendraskoliai.

191 straipsnis. Solidarinis kreditorių reikalavimas

Reikalavimui esant solidariniam, kiekvienas iš kreditorių turi teisę pareikšti skolininkui reikalavimą tiek visa apimtimi, tiek ir dėl skolos dalies.

Skolininkas neturi teisės pareikšti vieno iš solidarinių kreditorių reikalavimui atsikirtimų, pagrįstų tokiais skolininko teisiniais santykiais su kitais solidariniais kreditoriais, kuriuose tas kreditorius nedalyvauja.

Visos pareigos įvykdymas vienam iš solidarinių kreditorių atleidžia skolininką nuo įvykdymo kitiems kreditoriams.

Solidarinis kreditorius, gavęs iš skolininko įvykdymą, privalo atlyginti kitiems solidariniams kreditoriams priklausančias jiems dalis, jeigu ko kita neišplaukia iš jų tarpusavio santykių.

192 straipsnis. Subsidiarinė atsakomybė

Jeigu pagal įstatymą arba sutartį asmuo papildomai atsako kreditoriui už tai, kad pagrindinis skolininkas neįvykdo prievolės, tai kreditorius turi teisę reikalauti, kad tas asmuo įvykdytų prievolę, tik tuo atveju, kada negauna savo reikalavimo pilnutinio patenkinimo iš pagrindinio skolininko.

193 straipsnis. Piniginės prievolės įvykdymas, įmokant skolą į depozitą

Kreditoriui nesant, taip pat jam vengiant priimti įvykdymą ar kitaip jam praleidžiant terminą, taip pat ir nesant neveiksnaus kreditoriaus atstovo, piniginės prievolės arba prievolės perduoti vertybinius popierius skolininkas turi teisę įnešti priklausančius iš jo pinigus ar vertybinius popierius į notarinės kontoros depozitą. Notarinė kontora praneša apie tai kreditoriui.

Pinigų sumos ar vertybinių popierių įnešimas į notarinės kontoros depozitą laikomas prievolės įvykdymu.

Aštuonioliktasis skirsnis

PRIEVOLIŲ ĮVYKDYMO UŽTIKRINIMAS

194 straipsnis. Bendrieji nuostatai

Prievolių įvykdymas gali būti užtikrinamas pagal įstatymą arba sutartį netesybomis (bauda, delspinigiais), įkeitimu ir laidavimu. Be to, prievolės tarp piliečių arba prievolės, kuriose dalyvauja piliečiai, gali būti užtikrinamos rankpinigiais, o prievolės tarp socialistinių organizacijų–garantija.

Gali būti užtikrinamas tik galiojantis reikalavimas.

I. Netesybos

195 straipsnis. Netesybų sąvoka

Netesybomis (bauda, delspinigiais) laikoma įstatyme ar sutartyje nustatyta pinigų suma, kurią skolininkas privalo sumokėti kreditoriui, jeigu prievolė neįvykdyta arba netinkamai įvykdyta, konkrečiai imant, jeigu praleistas prievolei įvykdyti terminas.

Netesybos (bauda) gali būti nustatomos konkrečia pinigų suma arba užtikrinamosios prievolės sumos procentu.

Už prievolės įvykdymo termino praleidimą gali būti nustatomos netesybos (delspinigiai), skaičiuojamos už kiekvieną termino praleidimo dieną, savaitę, dekadą ir t.t.

Kreditorius neturi teisės reikalauti sumokėti netesybas (baudą, delspinigius), jeigu skolininkas neatsako už prievolės neįvykdymą arba netinkamą jos įvykdymą (231 straipsnis).

196 straipsnis. Susitarimo dėl netesybų forma

Susitarimas dėl netesybų (baudos, delspinigių) turi būti sudaromas rašytine forma. Rašytinės formos nesilaikymas susitarimą dėl netesybų (baudos, delspinigių) daro negaliojantį.

197 straipsnis. Netesybų sumažinimas

Jeigu mokėtinos netesybos (bauda, delspinigiai) yra pernelyg didelės, palyginus su kreditoriaus nuostoliais, teismas turi teisę sumažinti netesybas (baudą, delspinigius), kartu atsižvelgdamas į tai, kiek skolininkas įvykdė prievolės, į dalyvaujančių prievolėje piliečių turtinę padėtį, taip pat į bet kurį kitokį dėmesio vertą kreditoriaus interesą.

Arbitražas arba trečiųjų teismas išimtiniais atvejais turi teisę sumažinti mokėtinas socialistinei organizacijai netesybas (baudą, delspinigius), atsižvelgdamas į dėmesio vertus skolininko ir kreditoriaus interesus.

II. Įkeitimas

198 straipsnis. Įkeitimo sąvoka

Pagal įkeitimą kreditorius (įkaito turėtojas) turi teisę, skolininkui neįvykdžius įkeitimu užtikrintos prievolės, gauti savo reikalavimo patenkinimą iš įkeistojo turto vertės pirmiau už kitus kreditorius, išskyrus išimtis, nurodomas TSR Sąjungos įstatymuose ir Lietuvos TSR civilinio proceso kodekse.

Įkeitimas atsiranda pagal sutartį arba įstatymą.

199 straipsnis. Įkeitimu užtikrinami reikalavimai

Jeigu ko kita nenurodyta sutartyje arba įstatyme, įkeitimas užtikrina reikalavimą ta apimtimi, kuri yra jo patenkinimo momentu, įskaitant procentus, netesybas (baudą, delspinigius), nuostolius, padarytus prievolės įvykdymo termino praleidimu, taip pat išieškojimo išlaidas.

200 straipsnis. Įkaito davėjas

Įkaito davėju gali būti tiek pats skolininkas, tiek ir trečiasis asmuo. Įkaito davėjas turi būti įkeičiamojo turto savininkas arba turėti teisę operatyviai tvarkyti tą turtą.

201 straipsnis. Įkeitimo dalykas

Įkeitimo dalykas gali būti bet koks turtas, išskyrus tokį turtą, į kurį pagal šio kodekso 101, 104, 105 ir 108 straipsnius negali būti nukreipiamas išieškojimas.

Daiktų, kurie nepriimami kaip įkaitas miesto lombarduose, sąrašą nustato miesto Liaudies deputatų tarybos vykdomasis komitetas.

202 straipsnis. Įkeitimo sutarties turinys

Įkeitimo sutartyje turi būti nurodoma: įkaito davėjo ir įkaito turėtojo pavadinimas ir gyvenamoji vieta (buveinė), įkeičiamojo turto aprašymas, įkainojimas ir buvimo vieta, įkeitimu užtikrinamos prievolės esmė, dydis ir įvykdymo terminas.

203 straipsnis. Įkeitimo sutarties forma

Įkeitimo sutartis turi būti sudaroma rašytine forma.

Gyvenamojo namo įkeitimo sutartis turi būti sudaroma šio kodekso 255 straipsnyje numatyta forma.

Turto įkeitimas lombarde įforminamas lombardo išduodamu įkeitimo bilietu.

Šiame straipsnyje nustatytų taisyklių nesilaikymas įkeitimo sutartį daro negaliojančią.

204 straipsnis. Įkeistojo turto perdavimas įkaito turėtojui

Įkeistasis turtas, išskyrus pastatus, perduodamas įkaito turėtojui, jeigu ko kita nenustato įstatymas arba sutartis.

205 straipsnis. Įkeitimo teisės atsiradimo momentas

Įkeitimo teisė atsiranda: gyvenamųjų namų atžvilgiu–nuo įkeitimo sutarties įregistravimo momento, kito turto atžvilgiu–nuo šio turto perdavimo įkaito turėtojui momento, o jeigu pagal įstatymą arba sutartį turtas neturi būti perduodamas,–nuo įkeitimo sutarties sudarymo momento.

206 straipsnis. Įkaito turėtojo pareigos

Įkaito turėtojas, kuriam perduotas įkeistasis turtas, privalo jį tinkamai laikyti. Jis atsako už šio turto išsaugojimą, jeigu neįrodo, kad turtas prarastas arba sugedo ne dėl jo kaltės.

Lombardas privalo įkaito davėjo sąskaita drausti priimtą įkaitu turtą visa jo vertės suma pagal įkainojimą, nustatytą šalių susitarimu, priimant turtą įkaitu, o brangiųjų metalų dirbinius–pagal valstybinius įkainius.

Įkaito turėtojas neturi teisės naudotis įkeistuoju turtu, jeigu ko kita nenumato įstatymas arba sutartis.

207 straipsnis. Įkeistojo turto išreikalavimas

Jeigu įkeistasis turtas nustojo būti valdomas įkaito turėtojo ar skolininko, pas kurį jis buvo paliktas (204 straipsnis), jį gali išreikalauti įkaito turėtojas sutinkamai su šio kodekso 148 straipsniu.

208 straipsnis. Įkeitimu užtikrinto reikalavimo patenkinimas

Skolininkui neįvykdžius įkeitimu užtikrintos prievolės, kreditoriaus reikalavimas patenkinamas iš įkeistojo turto vertės teismo, arbitražo ar trečiųjų teismo sprendimu, jeigu ko kita nenustato įstatymas.

Jeigu į įkeistąjį turtą nukreipia išieškojimą kitas asmuo, tai įkaito turėtojas turi teisę reikalauti, kad įkeitimu užtikrinta prievolė būtų įvykdyta prieš terminą.

Jeigu sumos, gautos, pardavus įkeistąjį turtą, neužtenka įkaito turėtojo reikalavimui pilnutinai patenkinti, tai, nesant kitokio nurodymo įstatyme ar sutartyje, įkaito turėtojas turi teise, išieškoti trūkstamą sumą iš skolininko kito turto; tuo atveju jis neturi pirmenybės prieš kitus kreditorius.

Jeigu nustatytu terminu nepadengiama paskola, užtikrinta turto įkeitimu lombarde, tai, praėjus lengvatiniam vieno mėnesio terminui, lombardas parduoda tą turtą valstybinėms ar kooperatinėms organizacijoms tikrąja jo verte, bet ne mažesne, kaip nustatytasis įkainojimas (202 straipsnis).

Įkeistajam turtui žuvus, jeigu jis buvo apdraustas, įkaito turėtojas turi pirmenybės teisę patenkinti savo reikalavimą iš draudimo atlyginimo.

209 straipsnis. Įkeitimu užtikrinto reikalavimo perleidimas

Sutartis dėl įkeitimu užtikrinto reikalavimo perleidimo turi būti sudaroma, laikantis taisyklių, nustatytų šio kodekso 203 straipsnyje. Apie reikalavimo perleidimą turi būti pranešama skolininkui, o jeigu įkaito davėjas yra trečiasis asmuo,–tai ir įkaito davėjui.

210 straipsnis. Įkeitimo teisės pasibaigimas

Įkeitimo teisė pasibaigia:

1) pasibaigus įkeitimu užtikrintai prievolei;

2) žuvus įkeistajam turtui;

3) įkaito turėtojui įgijus įkeistojo turto nuosavybės teisę arba jo operatyviojo tvarkymo teisę;

4) įkeistąjį turtą pardavus priverstine tvarka.

Apie gyvenamojo namo įkeitimo teisės pasibaigimą, suinteresuoto asmens reikalavimu, turi būti pažymima vietinės Liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto registre, kuriame buvo įregistruota šio gyvenamojo namo įkeitimo sutartis (203 straipsnis).

211 straipsnis.	Įkeitimo teisės išlikimas, įkeistojo turto nuosavybės teisei perėjus kitam asmeniui

Įkeistojo turto nuosavybės teisei arba jo operatyviojo tvarkymo teisei perėjus iš įkaito davėjo kitam asmeniui, įkeitimo teisė lieka galioti.

III. Laidavimas

212 straipsnis. Laidavimo sutarties sąvoka

Laidavimo sutartimi laiduotojas įsipareigoja atsakyti kito asmens kreditoriui, jeigu tas asmuo, už kurį laiduojama, neįvykdys visos savo prievolės ar jos dalies.

213 straipsnis. Laidavimo sutarties forma

Laidavimo sutartis turi būti sudaroma rašytine forma. Rašytinės formos nesilaikymas laidavimo sutartį daro negaliojančią.

214 straipsnis. Laiduotojo atsakomybė

Prievolės neįvykdžius, skolininkas ir laiduotojas atsako kreditoriui kaip solidariniai skolininkai, jeigu ko kita nenustato laidavimo sutartis.

Laiduotojas atsako ta pačia apimtimi, kaip ir skolininkas, konkrečiai imant, už procentų sumokėjimą, už nuostolių atlyginimą, už netesybų sumokėjimą, jeigu ko kita nenustato laidavimo sutartis.

Bendrai laidavę asmenys atsako kreditoriui solidariai, jeigu ko kita nenustato laidavimo sutartis.

215 straipsnis. Laiduotojo teisės ir pareigos, pareiškus jam ieškinį

Jeigu kreditorius pareiškia ieškinį laiduotojui, tai šis privalo patraukti skolininką dalyvauti byloje. Priešingu atveju skolininkas turi teisę pareikšti prieš atgręžtinį laiduotojo reikalavimą (216 straipsnis) visus atsikirtimus, kuriuos jis turėjo prieš kreditorių.

Laiduotojas turi teisę pareikšti prieš kreditoriaus reikalavimą visus atsikirtimus, kuriuos galėtų pateikti skolininkas. Laiduotojas nepraranda teisės pareikšti šiuos atsikirtimus net ir tuo atveju, kai skolininkas nuo jų atsisako arba pripažįsta savo prievolę.

216 straipsnis. Įvykdžiusio prievolę laiduotojo teisės

Įvykdžiusiam prievolę laiduotojui pereina visos kreditoriaus teisės, turimos šioje prievolėje.

Kiekvienas iš kelių laiduotojų turi teisę atgręžtinio reikalavimo būdu reikalauti iš skolininko savo sumokėtos sumos.

Laiduotojui įvykdžius prievolę, kreditorius privalo perduoti jam dokumentus, patvirtinančius reikalavimą į skolininką, taip pat teises, užtikrinančias tą reikalavimą.

217 straipsnis. Skolininko pranešimas laiduotojui apie prievolės įvykdymą

Skolininkas, įvykdęs laidavimu užtikrintą prievolę, privalo tuojau pranešti apie tai laiduotojui. Priešingu atveju laiduotojui, savo ruožtu įvykdžiusiam prievolę, paliekama atgręžtinio reikalavimo į skolininką teisė. Skolininkas šiuo atveju turi teisę išieškoti iš kreditoriaus tik tai, ką šis be pagrindo gavo.

218 straipsnis. Laiduotojo atleidimas nuo atsakomybės

Kreditoriui atsisakius nuo priklausančios jam pirmenybės teisės patenkinti jo reikalavimą ar nuo kito jo naudai nustatyto prievolės užtikrinimo, laiduotojas atleidžiamas nuo atsakomybės už tai, kad skolininkas neįvykdė prievolės, jeigu kreditorius būtų galėjęs patenkinti savo reikalavimą, pasinaudodamas aukščiau nurodytomis teisėmis.

219 straipsnis. Laidavimo pasibaigimas

Laidavimas pasibaigia tuo pačiu metu, kada pasibaigia juo užtikrinta prievolė.

Laidavimas taip pat pasibaigia, jeigu kreditorius per tris mėnesius nuo tos dienos, kurią suėjo prievolės įvykdymo terminas, nepareiškia laiduotojui ieškinio. Jeigu prievolės įvykdymo terminas nenurodytas arba apibrėžtas pareikalavimo momentu, tai, nesant kitokio susitarimo, laiduotojo atsakomybė pasibaigia, suėjus vieneriems metams nuo laidavimo sutarties sudarymo dienos.

IV. Garantija

220 straipsnis. Garantijos sąvoka

Garantija laikoma įstatyme ar sutartyje numatyta vienos socialistinės organizacijos pareiga pilnutinai ar dalinai atsakyti kitai organizacijai-kreditoriui, jeigu organizacija-skolininkas prievolės neįvykdys ar ją įvykdys netinkamai. Garanto atsakomybė yra subsidiarinė (192 straipsnis).

Garantijai atitinkamai taikomos šio kodekso 215, 217, 218 ir 219 straipsniuose nustatytos taisyklės, jeigu ko kita nenustato TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai.

221 straipsnis. Sutartinės garantijos forma

Sutartimi nustatyta garantija turi būti sudaroma rašytine forma.

V. Rankpinigiai

222 straipsnis. Rankpinigių sąvoka

Rankpinigiais laikoma pinigų suma, kurią viena iš susitariančių šalių duoda pagal sutartį priklausančių iš jos mokėjimų sąskaita antrajai šaliai sutarties sudarymui įrodyti ir jos įvykdymui užtikrinti.

223 straipsnis. Susitarimo dėl rankpinigių forma

Susitarimas dėl rankpinigių, nepriklausomai nuo rankpinigių sumos, turi būti sudaromas rašytine forma.

224 straipsnis. Rankpinigiais užtikrintos sutarties neįvykdymo pasekmės

Jeigu už sutarties neįvykdymą atsako davusi rankpinigius šalis, tai rankpinigiai lieka antrajai šaliai. Jeigu už sutarties neįvykdymą atsako gavusi rankpinigius šalis, tai ji privalo sumokėti antrajai šaliai dvigubą rankpinigių sumą.

Be to, šalis, kuri atsako už sutarties neįvykdymą, privalo atlyginti antrajai šaliai nuostolius, įskaičius rankpinigių sumą, jeigu sutartyje nenumatyta ko kita.

Devynioliktasis skirsnis

ATSAKOMYBĖ UŽ PRIEVOLIŲ PAŽEIDIMĄ

225 straipsnis. Prievolės perduoti individualiai apibrėžtą daiktą neįvykdymo pasekmės

Jeigu skolininkas neįvykdo prievolės perduoti individualiai apibrėžtą daiktą kreditoriui nuosavybėn ar operatyviai tvarkyti arba naudotis, tai kreditorius turi teisę reikalauti atimti šį daiktą iš skolininko ir perduoti jam. Ta teisė išnyksta, jeigu daiktas jau perduotas kitam kreditoriui, turinčiam tos pačios rūšies teisę. Jeigu daiktas dar neperduotas, pirmenybė priklauso tam iš kreditorių, kurio naudai prievolė atsirado pirmiau, o jeigu to negalima nustatyti,–tam, kuris pirmiau pareiškė ieškinį.

226 straipsnis. Prievolės atlikti tam tikrą darbą neįvykdymo pasekmės

Skolininkui neįvykdžius prievolės atlikti tam tikrą darbą, kreditorius turi teisę atlikti tą darbą skolininko sąskaita, jeigu ko kita neišplaukia iš įstatymo ar sutarties, arba reikalauti nuostolių atlyginimo.

227 straipsnis. Skolininko pareiga atlyginti nuostolius

Jeigu skolininkas prievolės neįvykdo arba ją įvykdo netinkamai, jis privalo atlyginti kreditoriui tuo padarytus nuostolius.

Nuostoliais laikomos kreditoriaus turėtos išlaidos, jo turto netekimas arba sužalojimas, taip pat kreditoriaus negautos pajamos, kurias jis būtų gavęs, jeigu skolininkas būtų įvykdęs prievolę.

228 straipsnis. Nuostoliai ir netesybos

Jeigu už prievolės neįvykdymą arba netinkamą jos įvykdymą nustatytos netesybos (bauda, delspinigiai), tai nuostoliai atlyginami tik tiek, kiek jų nepadengia netesybos (bauda, delspinigiai).

Įstatymas arba sutartis gali numatyti atvejus: kada leidžiama išieškoti tiktai netesybas (baudą, delspinigius), bet ne nuostolius; kada gali būti išieškoma visa nuostolių suma greta netesybų (baudos, delspinigių); kada, kreditoriaus pasirinkimu, gali būti išieškomos arba netesybos (bauda, delspinigiai), arba nuostoliai.

229 straipsnis. Atsakomybės pagal prievoles dydžio apribojimas

Atskiroms prievolių rūšims TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai gali nustatyti ribotą atsakomybę už prievolių neįvykdymą arba netinkamą jų įvykdymą.

Socialistinėms organizacijoms neleidžiama tarpusavyje susitarti dėl jų atsakomybės apribojimo, jeigu tai prievolių rūšiai atsakomybės dydis yra įstatymo tiksliai nustatytas.

230 straipsnis.	Skolininko, sumokėjusio netesybas ir atlyginusio nuostolius, pareiga įvykdyti prievolę natūra

Sumokėjimas netesybų (baudos, delspinigių), nustatytų tam atvejui, kai praleidžiamas prievolės vykdymo terminas arba prievolė kitaip netinkamai įvykdoma, ir atlyginimas nuostolių, padarytų netinkamu prievolės įvykdymu, neatleidžia skolininko nuo pareigos įvykdyti prievolę natūra, išskyrus tuos atvejus, kada neteko galios planinė užduotis, kuria pagrįsta prievolė tarp socialistinių organizacijų.

231 straipsnis. Kaltė kaip atsakomybės už prievolių pažeidimą sąlyga

Asmuo, neįvykdęs prievolės arba ją įvykdęs netinkamai, atsako turtu, tik esant kaltei (tyčiai arba neatsargumui), išskyrus įstatymo arba sutarties numatytus atvejus. Kad kaltės nėra, įrodinėja pažeidusysis prievolę asmuo.

232 straipsnis. Skolininko atsakomybė, kada prievolės neįvykdo tretieji asmenys

Kada prievolės neįvykdo arba ją įvykdo netinkamai tretieji asmenys, kurie buvo įpareigoti ją įvykdyti (179 straipsnis), atsako skolininkas, jeigu TSR Sąjungos ar Lietuvos TSR įstatymai nenumato, kad atsako tiesioginis vykdytojas.

233 straipsnis. Kreditoriaus kaltė

Jeigu prievolė neįvykdyta arba netinkamai įvykdyta dėl abiejų šalių kaltės, teismas, arbitražas arba trečiųjų teismas atitinkamai sumažina skolininko atsakomybę.

Ta pati taisyklė taikoma ir tais atvejais, kada kreditorius tyčia ar dėl neatsargumo prisidėjo prie prievolės neįvykdymu ar netinkamu jos įvykdymu padarytų nuostolių padidėjimo, taip pat kada kreditorius tyčia ar dėl neatsargumo nesiėmė priemonių nuostoliams sumažinti.

Šiame straipsnyje nustatytos taisyklės atitinkamai taikomos taip pat ir tais atvejais, kada skolininkas pagal įstatymą arba sutartį (231 straipsnis) atsako turtu už prievolės neįvykdymą ar netinkamą jos įvykdymą nepriklausomai nuo savo kaltės.

234 straipsnis. Atsakomybė už prievolės neįvykdymą, sutarčiai esant dvišalei

Jeigu, sutarčiai esant dvišalei, įvykdyti prievolę vienai šaliai pasidarė negalima dėl tokios aplinkybės, už kurią neatsako nei viena, nei antra šalis, tai, nesant ko kita numatyta įstatyme ar sutartyje, nė viena iš šalių neturi teisės reikalauti, kad antroji šalis įvykdytų sutartį. Kiekviena iš šalių tuo atveju turi teisę reikalauti grąžinti jai visa, ką ji įvykdė be atitinkamo priešpriešinio įvykdymo.

Jeigu, sutarčiai esant dvišalei, įvykdyti prievolę vienai šaliai pasidarė negalima dėl tokios aplinkybės, už kurią ji atsako, tai, nesant ko kita numatyta įstatyme arba sutartyje, antroji šalis turi teisę atsisakyti nuo sutarties ir reikalauti grąžinti visa, ką ji įvykdė, taip pat atlyginti sutarties neįvykdymu padarytus nuostolius.

Santykiuose tarp socialistinių organizacijų atsisakyti nuo sutarties šio straipsnio antrojoje dalyje numatytais atvejais leidžiama tik tada, kai tai neprieštarauja liaudies ūkio planavimo aktams.

Jeigu, sutarčiai esant dvišalei, įvykdyti prievolę vienai šaliai pasidarė negalima dėl tokios aplinkybės, už kurią atsako antroji šalis, tai pirmoji šalis turi teisę reikalauti iš antrosios šalies įvykdyti prievolę, įskaitant tai, ką ji sutaupo dėl negalėjimo įvykdyti savo prievolės.

235 straipsnis. Skolininko praleidimas termino

Skolininkas laikomas praleidusiu terminą, jeigu jis prievolės neįvykdo nustatytu terminu.

Skolininkas, praleidęs įvykdymo terminą, atsako kreditoriui už termino praleidimu padarytus nuostolius ir už atsitiktinai atsiradusį po termino praleidimo negalėjimą įvykdyti prievolę.

Jeigu dėl to, kad skolininkas praleido įvykdymo terminą, kreditorius nebesuinteresuotas įvykdymu, tai kreditorius turi teisę atsisakyti priimti įvykdymą ir reikalauti nuostolių atlyginimo. Santykiuose tarp socialistinių organizacijų atsisakyti priimti įvykdymą po to, kai jo terminas praleistas, leidžiama tik įstatymo ar sutarties nustatytais atvejais bei sąlygomis.

Skolininkas nelaikomas praleidusiu įvykdymo terminą, kol prievolės negalima įvykdyti dėl to, kad kreditorius praleido įvykdymo terminą (237 straipsnis).

236 straipsnis. Skolininko praleidimas termino įvykdyti piniginėms prievolėms

Skolininkas, praleidusysis terminą įvykdyti piniginei prievolei, privalo sumokėti už termino praleidimo laiką trijų metinių procentų dydžio delspinigius nuo sumos, kurią sumokėti praleistas terminas, jeigu įstatymas ar sutartis nenustato kitokio procentų dydžio.

Pagal socialistinių organizacijų tarpusavio pinigines prievoles praleidusysis terminą skolininkas privalo mokėti kreditoriui už kiekvieną praleisto termino dieną procentus (delspinigius), kurių dydį nustato TSR Sąjungos įstatymai.

237 straipsnis. Kreditoriaus praleidimas termino

Kreditorius laikomas praleidusiu įvykdymo terminą, jeigu jis atsisakė priimti skolininko pasiūlytą tinkamą įvykdymą ar neatliko veiksmų, iki kurių atlikimo skolininkas negalėjo įvykdyti savo prievolės.

Kreditorius laikomas praleidusiu terminą taip pat ir šio kodekso 244 straipsnio penktojoje dalyje nurodytais atvejais.

Kreditoriui praleidus terminą, skolininkas gauna teisę į termino praleidimu padarytų nuostolių atlyginimą, jeigu kreditorius neįrodo, kad terminas praleistas ne dėl jo paties kaltės ar ne dėl tų asmenų, kurie pagal įstatymą ar kreditoriaus pavedimą buvo įpareigoti priimti įvykdymą, kaltės.

Pagal piniginę prievolę skolininkas neprivalo mokėti procentų (delspinigių) už kreditoriaus termino praleidimo laiką

Dvidešimtasis skirsnis

REIKALAVIMO PERLEIDIMAS IR SKOLOS PERKĖLIMAS

238 straipsnis. Reikalavimo perleidimas

Kreditorius turi teisę perleisti reikalavimą, kitam asmeniui, jeigu tai neprieštarauja įstatymui ar sutarčiai arba jeigu reikalavimas nėra susijęs su kreditoriaus asmenybe.

Neleidžiama perleisti reikalavimą atlyginti turtinę žalą, kilusią dėl sveikatos sužalojimo ar gyvybės atėmimo.

Reikalavimo įgijėjui pereina teisės, nustatytos prievolės įvykdymui užtikrinti.

239 straipsnis. Perleidusio reikalavimą kreditoriaus pareigos ir atsakomybė

Kreditorius, perleidusysis reikalavimą kitam asmeniui, privalo perduoti jam dokumentus, patvirtinančius reikalavimo teisę.

Pradinis kreditorius atsako naujajam kreditoriui už perduoto jam reikalavimo negaliojimą, bet neatsako už tai, kad skolininkas šio reikalavimo neįvykdys, išskyrus tuos atvejus, kai pradinis kreditorius įsipareigoja naujajam kreditoriui laiduoti už skolininką.

240 straipsnis.	Prievolės įvykdymas pradiniam kreditoriui, nepranešus apie reikalavimo perleidimą

Jeigu apie reikalavimo perleidimą skolininkui nepranešta, tai prievolės įvykdymas pradiniam kreditoriui laikomas prievolės įvykdymu tinkamam kreditoriui.

241 straipsnis. Skolininko atsikirtimai prieš naujojo kreditoriaus reikalavimus

Skolininkas turi teisę pareikšti prieš naujojo kreditoriaus reikalavimus visus atsikirtimus, kuriuos jis turėjo prieš pradinį kreditorių tuo momentu, kada gavo pranešimą apie reikalavimo perleidimą.

242 straipsnis. Skolos perkėlimas

Perkelti savo skolą kitam asmeniui skolininkas gali, tiktai sutinkant kreditoriui.

Naujasis skolininkas turi teisę pareikšti prieš kreditoriaus reikalavimus visus atsikirtimus, paremtus šiuo prievoliniu santykiu tarp kreditoriaus ir pradinio skolininko.

Laidavimas ir trečiojo asmens duotas įkeitimas, perkėlus skolą, pasibaigia, jeigu laiduotojas arba įkaito davėjas neišreiškia sutikimo atsakyti už naująjį skolininką,

243 straipsnis. Reikalavimo perleidimo ir skolos perkėlimo forma

Jeigu reikalavimas ar skola yra pagrįsti sandoriu, kuris sudarytas rašytine forma, tai reikalavimo perleidimas ar skolos perkėlimas turi būti atlikti rašytine forma.

Dvidešimt pirmasis skirsnis

PRIEVOLIŲ PASIBAIGIMAS

244 straipsnis. Prievolės pasibaigimas įvykdymu

Prievolė pasibaigia tinkamu jos įvykdymu.

Kreditorius, priimdamas įvykdymą, privalo, skolininko reikalavimu, duoti jam pakvitavimą apie viso ar dalies įvykdymo gavimą. Įvykdžius valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų tarpusavio sandorius arba šių organizacijų sandorius su piliečiais, sudarytus žodžiu (42 ir 43 straipsniai), organizacija, apmokėjusi už prekes arba patarnavimus, turi gauti iš antrosios pusės dokumentą, patvirtinantį pinigų sumokėjimą ir jo pagrindą.

Jeigu skolininkas yra kreditoriui išdavęs prievolei patvirtinti skolos dokumentą, tai kreditorius, priimdamas visą įvykdymą, privalo grąžinti skolininkui tą dokumentą, o nesant galimybės grąžinti,–nurodyti tai savo duodamame pakvitavime. Pakvitavimą gali atstoti užrašas grąžinamajame skolos dokumente.

Skolos dokumento buvimas pas skolininką, nors ir be atžymos apie įvykdymą, patvirtina, kad prievolė yra pasibaigusi, kol neįrodyta priešinga.

Jeigu kreditorius atsisako duoti pakvitavimą, grąžinti skolos dokumentą arba pažymėti pakvitavime apie negalėjimą grąžinti šį dokumentą, tai skolininkas turi teisę susilaikyti nuo įvykdymo. Šiais atvejais kreditorius laikomas praleidusiu terminą.

245 straipsnis. Prievolės pasibaigimas įskaitymu

Prievolė pasibaigia įskaitymu priešpriešinio vienarūšio reikalavimo, kurio terminas yra suėjęs arba kurio terminas nenurodytas ar apibrėžtas pareikalavimo momentu.

Įskaitymui užtenka vienos šalies pareiškimo.

246 straipsnis. Įskaitymo neleistinumas

Neleidžiama įskaityti:

1) reikalavimų, kurių ieškininės senaties terminas yra pasibaigęs;

2) reikalavimų atlyginti žalą, kilusią dėl sveikatos sužalojimo ar gyvybės atėmimo;

3) reikalavimų, kilusių iš sutarties dėl turto perleidimo su sąlyga išlaikyti iki gyvos galvos;

4) kitokių reikalavimų–įstatymo numatytais atvejais.

247 straipsnis. Įskaitymas reikalavimo perleidimo atveju

Jeigu reikalavimas perleistas (238 straipsnis), tai skolininkas turi teisę įskaityti naujojo kreditoriaus reikalavimui patenkinti savo reikalavimą, turimą į pirmesnįjį kreditorių, jeigu skolininko reikalavimo terminas yra suėjęs iki to laiko, kada jis gavo pranešimą apie reikalavimo perleidimą, arba jeigu tas terminas nenurodytas ar apibrėžtas pareikalavimo momentu.

248 straipsnis.	Prievolės pasibaigimas skolininko ir kreditoriaus sutapimu viename asmenyje

Prievolė pasibaigia skolininko ir kreditoriaus sutapimu viename asmenyje.

249 straipsnis. Prievolės pasibaigimas šalių susitarimu

Prievolė pasibaigia šalių susitarimu, konkrečiai imant, susitarimu pakeisti vieną prievolę kita tarp tų pačių asmenų.

Socialistinių organizacijų tarpusavio prievolė gali pasibaigti šalių susitarimu, konkrečiai imant, susitarimu pakeisti ją kita prievole, jeigu tai neprieštarauja liaudies ūkio planavimo aktams.

250 straipsnis. Prievolės pasibaigimas ar pakeitimas dėl plano pakeitimo

Socialistinių organizacijų tarpusavio prievolė turi būti nustatyta tvarka šalių nutraukiama ar pakeičiama tais atvejais, kai liaudies ūkio planavimo aktai, kuriais pagrįsta prievolė, pakeičiami abiem šalims privalomu patvarkymu.

251 straipsnis. Prievolės pasibaigimas, nesant galimumo ją įvykdyti

Prievolė pasibaigia, kai negalima jos įvykdyti, jeigu tai sukėlė aplinkybė, už kurią skolininkas neatsako (231 straipsnis).

252 straipsnis. Prievolės pasibaigimas, mirus piliečiui ar likvidavus juridinį asmenį

Prievolė pasibaigia, mirus skolininkui, jeigu ji negali būti įvykdyta, nedalyvaujant pačiam skolininkui.

Prievolė pasibaigia, mirus kreditoriui, jeigu įvykdymas buvo skiriamas asmeniškai jam.

Prievolė pasibaigia, likvidavus juridinį asmenį (skolininką ar kreditorių).

TSR Sąjungos ar Lietuvos TSR įstatymai gali įpareigoti įvykdyti likviduoto juridinio asmens prievolę kitą juridinį asmenį.

II Poskyris

ATSKIROS PRIEVOLIŲ RŪŠYS

Dvidešimt antrasis skirsnis

PIRKIMAS-PARDAVIMAS

253 straipsnis. Pirkimo-pardavimo sutarties sąvoka

Pirkimo-pardavimo sutartimi pardavėjas įsipareigoja perduoti turtą pirkėjui nuosavybėn, o pirkėjas įsipareigoja priimti turtą ir sumokėti už jį nustatytą pinigų sumą.

Jeigu pirkėjas yra valstybinė organizacija arba kitokia organizacija, nurodyta šio kodekso 1211 straipsnyje, tai jai atsiranda teisė turtą operatyviai tvarkyti35 253 straipsnio antroji dalis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

254 straipsnis. Gyvenamojo namo pirkimo-pardavimo sutartis

Gyvenamasis namas (arba jo dalis), kuris yra piliečio asmeninė nuosavybė arba kurį turi kartu gyvenantys sutuoktiniai ir nepilnamečiai jų vaikai, gali būti pirkimo-pardavimo dalykas, laikantis šio kodekso 110 straipsnio ketvirtojoje dalyje nustatytų taisyklių, taip pat ta sąlyga, kad savininkas per trejus metus neparduotų daugiau kaip vieno namo (arba jo dalies), išskyrus šio kodekso 113 straipsnyje numatytą pardavimo atvejį.

Gyvenamasis namas, esantis kaimo vietovėje, gali būti perleidžiamas tik tokiam piliečiui, kuriam nustatyta tvarka suteikiamas naudotis žemės sklypas prie namo.

255 straipsnis. Gyvenamojo namo pirkimo-pardavimo sutarties forma

Gyvenamojo namo (arba jo dalies) pirkimo-pardavimo sutartis turi būti notariškai patvirtinta, jeigu bent viena iš šalių yra pilietis, ir per tris mėnesius įregistruota vietinės Liaudies deputatų tarybos vykdomajame komitete.

Šiame straipsnyje nustatytų taisyklių nesilaikymas gyvenamojo namo pirkimo-pardavimo sutartį daro negaliojančią.

256 straipsnis. Kaina

Valstybinės, kooperatinės ir kitos visuomeninės organizacijos parduoda prekes nustatytomis valstybinėmis kainomis, išskyrus atvejus, kuriuos numato TSR Sąjungos įstatymai ir jų nustatytose ribose–Lietuvos TSR įstatymai.

Kolūkiai žemės ūkio produkcijos atliekas, neperkamas valstybės, taip pat piliečiai savo turtą parduoda kainomis, nustatomomis šalių susitarimu.

257 straipsnis. Pardavėjo pareiga įspėti pirkėją apie trečiųjų asmenų teises į parduodamą daiktą

Sudarant pirkimo-pardavimo sutartį, pardavėjas privalo įspėti pirkėją apie visas trečiųjų asmenų teises į parduodamą daiktą (apie nuomininko teises, įkeitimo, naudojimosi iki gyvos galvos teisę ir pan.). Šios taisyklės neįvykdymas suteikia pirkėjui teisę reikalauti sumažinti kainą arba nutraukti sutartį ir atlyginti nuostolius.

258 straipsnis. Pardavėjo pareiga saugoti parduotą daiktą

Kada nuosavybės teisė ar operatyviojo tvarkymo teisė pereina pirkėjui, prieš perduodant jam parduotą daiktą (149 straipsnis), pardavėjas privalo iki perdavimo daiktą saugoti ir neleisti jam pablogėti.

Tam reikalingas išlaidas pirkėjas privalo pardavėjui atlyginti, jeigu tai numato sutartis.

259 straipsnis. Pardavėjo neįvykdymo pareigos perduoti daiktą pasekmės

Jeigu pardavėjas, pažeisdamas sutartį, neperduoda pirkėjui parduoto daikto, tai pirkėjas turi teisę reikalauti perduoti jam parduotą daiktą ir atlyginti nuostolius, padarytus įvykdymo uždelsimu, arba atsisakyti nuo sutarties ir pareikalauti atlyginti nuostolius.

260 straipsnis. Pirkėjo atsisakymo priimti pirktą daiktą arba apmokėti už jį pasekmės

Jeigu pirkėjas, pažeisdamas sutartį, atsisako priimti pirktą daiktą arba sumokėti už jį nustatytą kainą, tai pardavėjas turi teisę reikalauti, kad pirkėjas priimtų daiktą ir sumokėtų kainą, taip pat atlygintų nuostolius, padarytus įvykdymo uždelsimu, arba atsisakyti nuo sutarties ir pareikalauti atlyginti nuostolius.

261 straipsnis. Parduoto daikto kokybė

Parduoto daikto kokybė turi atitikti sutarties sąlygas, o jeigu sutartyje nėra nurodymų,–paprastai reiškiamus reikalavimus.

Prekybos organizacijos parduodamas daiktas turi atitikti standartą, technines sąlygas arba pavyzdžius, nustatytus šios rūšies daiktams, jeigu iš tos pirkimo-pardavimo rūšies pobūdžio neišplaukia ko kita36 261 ir 262 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

262 straipsnis. Pirkėjo teisės, pardavus jam netinkamos kokybės daiktą

Jeigu parduoto daikto trūkumai nebuvo pardavėjo aptarti, pirkėjas, kuriam parduotas netinkamos kokybės daiktas, turi teisę, savo pasirinkimu, pareikalauti:

arba kad daiktas, sutartyje apibrėžtas rūšiniais požymiais, būtų pakeistas tinkamos kokybės daiktu;

arba kad būtų atitinkamai sumažinta perkamoji kaina;

arba kad pardavėjas neatlygintinai pašalintų daikto trūkumus ar atlygintų pirkėjo išlaidas jiems ištaisyti;

arba kad būtų nutraukta sutartis ir pirkėjui atlyginti nuostoliai.

Tvarką, kuria šias teises įgyvendina asmuo, pirkęs daiktą mažmeninės prekybos įmonėje, nustato TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai1.

263 straipsnis. Terminai pareikšti pretenzijoms dėl parduoto daikto trūkumų

Jeigu parduoto daikto trūkumai nebuvo pardavėjo aptarti iki daikto perdavimo pirkėjui, tai pirkėjas turi teisę pareikšti pardavėjui pretenziją dėl šių trūkumų tuoj po to, kada juos pastebi, tačiau ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo daikto perdavimo dienos, o dėl namo trūkumų–ne vėliau kaip per vienerius metus nuo namo perdavimo pirkėjui valdyti dienos; jeigu namo perdavimo dienos nustatyti negalima arba jeigu namą pirkėjas valdė iki pirkimo-pardavimo sutarties sudarymo,–nuo sutarties įregistravimo dienos (255 straipsnis).

Lietuvos TSR Ministrų Taryba gali nustatyti kitokius terminus pareikšti pretenzijoms dėl mažmeninės prekybos įmonėse parduodamų daiktų trūkumų.

264 straipsnis.	Pretenzijos dėl daiktų, kuriuos parduodant, nustatytas garantinis terminas, trūkumų

Tais atvejais, kai daiktams, parduodamiems per mažmeninės prekybos organizacijas, yra nustatyti sutinkamai su šio kodekso 274 straipsniu garantiniai terminai, šie terminai skaičiuojami nuo mažmeninio daiktų pardavimo dienos. Pirkėjas per garantinį terminą gali pareikšti pardavėjui pretenziją dėl parduoto daikto trūkumų, kliudančių normaliai juo naudotis. Pardavėjas privalo užtikrinti neatlygintini daikto trūkumų pašalinimą, arba pakeisti jį tinkamos kokybės daiktu, arba priimti jį atgal ir grąžinti pirkėjui sumokėtą už jį sumą, jeigu neįrodo, jog trūkumai atsirado dėl to, kad pirkėjas pažeidė naudojimosi daiktu ar jo laikymo taisykles.

Jeigu pretenzijai dėl parduoto daikto trūkumų pareikšti garantinis terminas yra nustatytas trumpesnis, negu šio kodekso 263 straipsnyje nurodyti terminai, taikomi šio kodekso 263 straipsnyje numatyti terminai.

265 straipsnis. Senaties terminai ieškiniui dėl parduoto daikto trūkumų

Ieškinys dėl parduoto daikto trūkumų gali būti pareiškiamas ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo pretenzijos pareiškimo dienos, o jeigu pretenzija nepareikšta arba jos pareiškimo laiko negalima nustatyti,–nuo tos dienos, kurią pasibaigia terminai, nustatyti pretenzijoms dėl šių trūkumų pareikšti (263 ir 264 straipsniai).

266 straipsnis. Pardavėjo pareigos, pareiškus pirkėjui ieškinį dėl daikto paėmimo

Jeigu trečiasis asmuo, remdamasis pagrindu, atsiradusiu iki daikto pardavimo, pareiškia pirkėjui ieškinį dėl daikto paėmimo, tai pirkėjas privalo patraukti pardavėją dalyvauti byloje, o pardavėjas privalo įstoti į tą bylą pirkėjo pusėje.

Pirkėjui nepatraukus pardavėjo dalyvauti byloje, pardavėjas atleidžiamas nuo atsakomybės pirkėjui, jeigu įrodys, kad, dalyvaudamas byloje, jis būtų galėjęs užkirsti kelią parduoto daikto paėmimui iš pirkėjo.

Pardavėjas, kuris buvo pirkėjo patrauktas dalyvauti byloje, bet joje nedalyvavo, netenka teisės įrodinėti, kad pirkėjas netinkamai vedė bylą.

267 straipsnis. Pardavėjo atsakomybė, parduotą daiktą atiteisus iš pirkėjo

Jeigu parduotasis daiktas teismo, arbitražo ar trečiųjų teismo sprendimu iš pirkėjo paimtas, tai pardavėjas privalo pirkėjui grąžinti sumokėtąją kainą ir jam atlyginti jo turėtus nuostolius, išskyrus šio kodekso 266 straipsnio antrojoje dalyje numatytą atvejį.

Šalių susitarimas panaikinti arba apriboti šią pardavėjo atsakomybę negalioja, jeigu pardavėjas, žinodamas, kad trečiasis asmuo turi teisių į parduodamą daiktą, neįspėja apie tai pirkėjo.

268 straipsnis. Prekių pardavimas kreditan

Ilgo naudojimosi prekes mažmeninės prekybos įmonės gali parduoti piliečiams kreditan (išsimokėtinai) TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų nustatomais atvejais ir tvarka.

Prekės kreditan parduodamos pardavimo dieną galiojančiomis kainomis. Paskesnis parduotų kreditan prekių kainos pasikeitimas neturi įtakos šalių tarpusavio atsiskaitymui.

Kreditan parduodamų prekių nuosavybės teisė pirkėjui atsiranda sutinkamai su šio kodekso 149 straipsnyje nustatytomis taisyklėmis37 268 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

269 straipsnis. Atsiskaitymų tvarka, pardavus prekes kreditan

Tuo metu, kai parduotos kreditan prekės perduodamos pirkėjui, šis įmoka pardavėjui jų kainos dalį, kurią nustato specialios taisyklės. Likusioji dalis sumokama periodiniais mokėjimais, kurių terminai ir tvarka nurodomi pirkėjo duodamame pasižadėjime.

Dvidešimt trečiasis skirsnis

TIEKIMAS

270 straipsnis. Tiekimo sutartis

Tiekimo sutartimi organizacija-tiekėjas įsipareigoja perduoti nustatytais terminais ar terminu organizacijai-pirkėjui (užsakovui) nuosavybėn (operatyviai tvarkyti) tam tikrą produkciją pagal abiem organizacijoms privalomą planinį produkcijos paskirstymo aktą; organizacija-pirkėjas Įsipareigoja priimti produkciją ir sumokėti už ją nustatytomis kainomis.

Tiekimo sutartis yra taip pat tarp organizacijų jų nuožiūra sudaroma sutartis, kuria tiekėjas įsipareigoja perduoti pirkėjui neskirstomą planine tvarka produkciją tokiu terminu, kuris nesutampa su sutarties sudarymo momentu.

Nesudarant sutarties, produkcija tiekiama tiktai TSRS Ministrų Tarybos arba Lietuvos TSR Ministrų Tarybos nustatytais atvejais38 270 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

271 straipsnis. Nepilnutinis produkcijos patiekimas arba jo neatsiėmimas

Produkcijos kiekis, tiekėjo nepatiektas ar pirkėjo neatsiimtas sutartu terminu, turi būti patiekiamas (atsiimamas). Tiekimų nuostatuose, atskirų produkcijos rūšių Ypatingose tiekimo sąlygose (276 straipsnis) ar sutartyje numatyta tvarka bei terminais.

Pirkėjas turi teisę, pranešęs tiekėjui, atsisakyti priimti produkciją, kurios patiekimo terminas praleistas, jeigu sutartyje nenumatyta ko kita. Produkciją, kurią tiekėjas pasiuntė, prieš gaudamas pirkėjo pranešimą, pirkėjas privalo priimti ir už ją sumokėti.

272 straipsnis. Tiekiamos produkcijos asortimentas

Produkcija turi būti tiekiama sutartyje numatyto asortimento.

Vienų, priklausančių prie to asortimento rūšių produkcijos patiekimas didesniu kiekiu, negu numatyta sutartyje, neįskaitomas nepilnutiniam kitų rūšių produkcijos patiekimui padengti, išskyrus tuos atvejus, kada taip patiekta pirkėjo sutikimu.

Už atskirų, priklausančių prie asortimento, rūšių produkcijos nepilnutinį patiekimą tiekėjas moka nustatytas netesybas, nors sutartyje numatytu terminu tiekimas pagal bendrą produkcijos vertę būtų įvykdytas.

273 straipsnis. Tiekiamos produkcijos kokybė

Tiekiamos produkcijos kokybė turi atitikti standartus, technines sąlygas arba pavyzdžius. Sutartyje gali būti numatoma, kad turi būti tiekiama aukštesnės kokybės produkcija, negu reikalauja standartai, patvirtintos techninės sąlygos arba pavyzdžiai.

Tuo atveju, kai patiekiama žemesnės kokybės produkcija, negu reikalauja standartas, patvirtintos techninės sąlygos arba pavyzdys, pirkėjas privalo atsisakyti produkciją priimti bei sumokėti už ją; o jeigu pirkėjas už produkciją jau yra sumokėjęs, tai jo įmokėta suma turi būti grąžinama.

Tačiau, jeigu patiektos produkcijos trūkumai gali būti pašalinami, negrąžinant jos tiekėjui, pirkėjas turi teisę pareikalauti, kad tiekėjas pašalintų trūkumus produkcijos buvimo vietoje, arba pašalinti juos savo priemonėmis, bet tiekėjo sąskaita.

Jeigu patiekta produkcija atitinka standartus arba technines sąlygas, bet yra žemesnės rūšies, negu buvo sutarta, tai pirkėjas turi teisę priimti produkciją ir sumokėti už ją atitinkamos rūšies produkcijai nustatyta kaina arba atsisakyti produkciją priimti bei sumokėti už ją.

Ieškiniams, kylantiems iš netinkamos kokybės produkcijos patiekimo, nustatomas šešių mėnesių senaties terminas, skaičiuojamas nuo tos dienos, kurią pirkėjas reikiama tvarka nustatė patiektos jam produkcijos trūkumus.

274 straipsnis.	Terminai pareikšti pretenzijoms ryšium su patiektos produkcijos trūkumais

Terminus ir tvarką, kuriais pirkėjas turi nustatyti patiektos jam produkcijos trūkumus, kai jie negalėjo būti pastebėti, produkciją įprastiniu būdu priimant, ir pareikšti tiekėjui pretenzijas, kylančias iš netinkamos kokybės produkcijos patiekimo, nustato TSR Sąjungos įstatymai.

Produkcijai, skirtai ilgam naudojimuisi ar laikymui, standartai arba techninės sąlygos gali numatyti ilgesnius terminus, per kuriuos pirkėjas turi reikiama tvarka nustatyti nurodytuosius trūkumus (garantiniai terminai) ir po to pareikšti tiekėjui pretenzinius reikalavimus dėl šių trūkumų pašalinimo arba dėl produkcijos pakeitimo. Tiekėjas privalo neatlygintinai ištaisyti produkcijos, kuriai nustatytas garantinis terminas, trūkumus arba pakeisti ją, jeigu neįrodo, jog trūkumai atsirado dėl to, kad pirkėjas pažeidė naudojimosi produkcija ar jos laikymo taisykles.

Sutartyse gali būti nustatomi garantiniai terminai, jeigu jų nenumato standartai arba techninės sąlygos, taip pat ilgesni, negu standartų arba techninių sąlygų numatomi, garantiniai terminai. Liaudies vartojimo prekėms, parduodamoms per mažmeninės prekybos organizacijas, garantinis terminas skaičiuojamas nuo daikto mažmeninio pardavimo dienos (264 straipsnis).

275 straipsnis. Tiekiamos produkcijos komplektiškumas

Produkcija turi būti tiekiama komplektiškai, sutinkamai su standartų, techninių sąlygų arba kainoraščių reikalavimais. Sutartyje gali būti numatoma, kad produkcija tiekiama su papildomais prie komplekto dirbiniais (dalimis) arba be atskirų nereikalingų pirkėjui dirbinių (dalių), įeinančių į komplektą. Jeigu komplektiškumo nenustato standartas, patvirtintos techninės sąlygos arba kainoraštis, jis reikiamais atvejais gali būti nustatomas sutartyje39 275 straipsnio pirmoji dalis-su pakeitimais, padarytais 1969 m. gegužės 28 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1969, Nr. 15-132). .

Jeigu patiekiama nekomplektinė produkcija, pirkėjas privalo pareikalauti produkciją sukomplektuoti arba nekomplektinę produkciją pakeisti komplektine ir, kol ji bus sukomplektuota arba pakeista, atsisakyti už ją sumokėti, o jeigu už produkciją jau sumokėta,–pareikalauti grąžinti sumokėtas už ją sumas.

Jeigu tiekėjas produkcijos nesukomplektuoja per šalių susitarimu nustatytą laiką, pirkėjas turi teisę atsisakyti nuo produkcijos.

276 straipsnis. Tiekimų nuostatai ir Ypatingos tiekimo sąlygos. Atsakomybė už tiekimo sutarties pažeidimą

Tiekimo sutartys sudaromos ir vykdomos sutinkamai su Tiekimų nuostatais, kuriuos tvirtina TSRS Ministrų Taryba, ir atskirų produkcijos rūšių Ypatingomis tiekimo sąlygomis, kurios tvirtinamos TSRS Ministrų Tarybos nustatoma tvarka, o TSRS Ministrų Tarybos numatytais atvejais jas tvirtina Lietuvos TSR Ministrų Taryba.

Sutinkamai su šiais Nuostatais ir Ypatingomis sąlygomis išieškomos netesybos (bauda, delspinigiai) ir nuostoliai už tiekimo sutartyje numatytų pareigų pažeidimą.

Tais atvejais, kai patiekiama netinkamos kokybės arba nekomplektinė produkcija, pirkėjas išieško iš tiekėjo nustatytas netesybas (baudą) ir, be to, tokiu tiekimu padarytus nuostolius, neįskaitant netesybų (baudos).

Dvidešimt ketvirtasis skirsnis

VALSTYBINIS ŽEMĖS ŪKIO PRODUKCIJOS SUPIRKIMAS

IŠ KOLŪKIŲ, TARYBINIŲ ŪKIŲ IR KITŲ ŪKIŲ

277 straipsnis. Žemės ūkio produkcijos kontraktacijos sutartis

Valstybinis žemės ūkio produkcijos supirkimas iš kolūkių ir tarybinių ūkių vykdomas pagal kontraktacijos sutartis, kurios sudaromos, remiantis valstybinio žemės ūkio produkcijos supirkimo planais ir žemės ūkio gamybos vystymo kolūkiuose bei tarybiniuose ūkiuose planais. TSR Sąjungos įstatymai gali numatyti valstybinį žemės ūkio produkcijos supirkimą pagal kontraktacijos sutartis ir iš kitų ūkių40 277 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

278 straipsnis. Kontraktacijos sutarties turinys

Kontraktacijos sutartyse turi būti numatoma:

žemės ūkio produkcijos kiekis (produkcijos rūšimis), kokybė, jos pristatymo terminai, tvarka bei sąlygos ir įteikimo vietos;

paruošų organizacijų bei įmonių pareiga laiku produkciją priimti ir už ją sumokėti nustatytomis kainomis, taip pat piniginių avansų davimo kolūkiams terminai ir dydžiai;

pareiga teikti kolūkiams, tarybiniams ūkiams ir kitiems ūkiams pagalbą, organizuojant žemės ūkio produkcijos gamybą ir jos transportavimą į priėmimo punktus bei įmones;

turtinė šalių tarpusavio atsakomybė, jeigu jos neįvykdo pareigų.

Tipinės kontraktacijos sutartys tvirtinamos TSRS Ministrų Tarybos nustatoma tvarka.

Dvidešimt penktasis skirsnis

MAINAI

279 straipsnis. Mainų sutartis

Mainų sutartimi kiekviena iš šalių įsipareigoja perduoti turtą antrajai šaliai nuosavybėn arba operatyviai tvarkyti. Turto vertės skirtumas mainų atveju gali būti atlyginamas pinigais.

Mainų sutarčiai atitinkamai taikomos šio kodekso 253–255, 257–267 straipsniuose nustatytos taisyklės. Šiuo atveju kiekvienas iš mainų sutarties dalyvių laikomas jo duodamo turto pardavėju ir jo gaunamo turto pirkėju.

Mainų sutartis, kurioje viena ar abi šalys yra valstybinės organizacijos, gali būti sudaroma tiktai TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų numatytais atvejais.

Dvidešimt šeštasis skirsnis

DOVANOJIMAS

280 straipsnis. Dovanojimo sutarties sąvoka

Dovanojimo sutartimi dovanotojas neatlygintinai perduoda apdovanojamajam turtą nuosavybėn.

Pilietis, dovanodamas turtą valstybinei, kooperatinei ar kitai visuomeninei organizacijai, gali nustatyti sąlygą, kad šiuo turtu turi būti naudojamasi tam tikram visuomenei naudingam tikslui.

281 straipsnis. Sutarties sudarymo momentas

Dovanojimo sutartis laikoma sudaryta tuo momentu, kada turtas perduodamas apdovanojamajam. Gyvenamojo namo (arba jo dalies) dovanojimo sutartis laikoma sudaryta nuo jos įregistravimo (255 straipsnis) momento.

282 straipsnis. Sutarties forma

Dovanojimo sutartis, kurios suma didesnė kaip penki šimtai rublių, turi būti sudaroma rašytine forma, o dovanojimo sutartis, kurios suma didesnė kaip vienas tūkstantis rublių, ir šio kodekso 151 straipsnio antrojoje dalyje išvardintų valiutinių vertybių dovanojimo sutartis, kurios suma didesnė kaip penkiasdešimt rublių,–notarine forma41 282 straipsnio pirmoji dalis-su pakeitimais, padarytais 1977 m. gegužės 25 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybes žinios, 1977, Nr. 15-182). .

Dovanojimo sutartis, kuria pilietis dovanoja turtą valstybinei, kooperatinei ar kitai visuomeninei organizacijai, nepriklausomai nuo sutarties sumos, sudaroma rašytine forma.

Gyvenamojo namo dovanojimo sutartis turi būti sudaroma šio kodekso 255 straipsnyje nustatyta forma.

Dvidešimt septintasis skirsnis

TURTO PERLEIDIMAS SU SĄLYGA IŠLAIKYTI IKI GYVOS GALVOS

283 straipsnis. Sutarties dėl turto perleidimo su sąlyga išlaikyti iki gyvos galvos sąvoka

Sutartimi dėl turto perleidimo su sąlyga išlaikyti iki gyvos galvos perleidėjas, kuris dėl amžiaus ar dėl sveikatos būklės yra nedarbingas asmuo, perduoda įgijėjui nuosavybėn gyvenamąjį namą (arba jo dalį), o įgijėjas įsipareigoja teikti perleidėjui iki jo gyvos galvos materialinį aprūpinimą natūra gyvenamosios patalpos, maisto, priežiūros, reikiamos pagalbos pavidalu.

284 straipsnis. Sutarties esminės sąlygos

Sutartyje dėl turto perleidimo su sąlyga išlaikyti iki gyvos galvos turi būti nurodytas gyvenamojo namo ir su namu perduodamo turto, pereinančių įgijėjo nuosavybėn, įkainojimas, nustatomas šalių susitarimu.

Sutartyje turi būti taip pat nurodyta, kokių rūšių materialinį aprūpinimą įgijėjas teikia perleidėjui.

285 straipsnis. Sutarties forma

Sutartis dėl turto perleidimo su sąlyga išlaikyti iki gyvos galvos turi būti sudaroma šio kodekso 255 straipsnyje nustatyta forma.

286 straipsnis.	Neleistinumas įgijėjui sutarties galiojimo metu perleisti gyvenamąjį namą

Sutarties galiojimo metu perleisti gyvenamąjį namą, gautą iš perleidėjo pagal sutartį dėl turto perleidimo su sąlyga išlaikyti iki gyvos galvos, įgijėjas neturi teisės.

287 straipsnis. Gyvenamojo namo atsitiktinio žuvimo pasekmės

Įgijėjo gauto iš perleidėjo gyvenamojo namo atsitiktinis žuvimas įgijėjo neatleidžia nuo jo prisiimtų sutartimi pareigų.

288 straipsnis. Turto grąžinimas perleidėjui, mirus įgijėjui

Jeigu įgijėjas miršta, tai sutartis dėl turto perleidimo su sąlyga išlaikyti iki gyvos galvos pasibaigia ir jo gautas pagal sutartį turtas grąžinamas perleidėjo nuosavybėn.

289 straipsnis. Sutarties nutraukimas

Sutartis dėl turto perleidimo su sąlyga išlaikyti iki gyvos galvos gali būti nutraukiama:

1) perleidėjo reikalavimu, jeigu įgijėjas nevykdo sutartimi prisiimtų pareigų;

2) įgijėjo reikalavimu, jeigu dėl nepriklausančių nuo jo aplinkybių materialinė jo padėtis tiek pasikeitė, kad jis nebegali teikti perleidėjui sutarto išlaikymo, arba jeigu perleidėjui visiškai grįžo darbingumas.

290 straipsnis. Sutarties nutraukimo pasekmės

Jeigu sutartis dėl turto perleidimo su sąlyga išlaikyti iki gyvos galvos nutraukiama, remiantis šio kodekso 289 straipsnyje nurodytais pagrindais, tai perleidėjo pagal sutartį perduotas įgijėjui turtas turi būti grąžinamas perleidėjui. Šio turto nebesant, atlyginama jo vertė. Perleidėjo išlaikymo išlaidos, kurias turėjo įgijėjas iki sutarties nutraukimo, neatlyginamos.

Dvidešimt aštuntasis skirsnis

PASKOLA

291 straipsnis. Paskolos sutarties sąvoka

Paskolos sutartimi paskolos davėjas perduoda paskolos gavėjui nuosavybėn arba operatyviai tvarkyti pinigus ar rūšiniais požymiais apibrėžtus daiktus, o paskolos gavėjas įsipareigoja grąžinti paskolos davėjui tokią pat pinigų sumą arba tiek pat tokios pat rūšies ir kokybės daiktų.

Paskolos sutartis laikoma sudaryta pinigų arba daiktų perdavimo momentu.

292 straipsnis. Procentai

Imti procentus pagal paskolos sutartį leidžiama tiktai TSR Sąjungos įstatymų nustatytais atvejais, taip pat vykdant visuomeninės savišalpos kasų ir miestų lombardų paskolinės operacijas.

293 straipsnis. Sutarties nuginčijimas

Jeigu paskolos gavėjas pinigų ar kitų daiktų faktiškai negavo arba gavo jų mažiau, negu sutartyje nurodyta, tai jis turi teisę nuginčyti visos paskolos sutarties arba jos dalies galiojimą.

Tais atvejais, kada paskolos sutartis turi būti sudaroma rašytine forma (43 straipsnis), nuginčyti ją, remiantis liudytojų parodymais, neleidžiama, išskyrus baudžiamaisiais įstatymais baudžiamų veikli atvejus.

294 straipsnis. Lombardų paskolinės operacijos

Miestų lombardai duoda piliečiams paskolas, užtikrinamas namų apyvokos ir asmeninio naudojimo reikmenų įkeitimu (198–210 straipsniai).

Paskolų, kurias galima duoti vienam asmeniui, maksimalų dydį bei skaičių, taip pat terminus, kuriems paskolos duodamos, nustato Lietuvos TSR Ministrų Tarybos tvirtinami tipiniai miesto lombardo įstatai.

295 straipsnis.	Bankų, valstybinių darbo taupomųjų kasų ir Valstybinio draudimo organų paskolinės operacijos

Bankų, valstybinių darbo taupomųjų kasų ir Valstybinio draudimo organų paskolinės operacijas reguliuoja TSR Sąjungos įstatymai.

296 straipsnis.	Visuomeninės savišalpos kasų ir kūrybinių sąjungų fondų paskolinės operacijos

Visuomeninės savišalpos kasos prie įmonių, įstaigų, organizacijų profsąjungų komitetų duoda darbininkams ir tarnautojams ilgalaikes ir trumpalaikes paskolas. Savišalpos kasos kolūkiuose duoda paskolas kolūkiečiams. Kūrybinių sąjungų fondai duoda paskolas literatūros ir meno darbuotojams.

Pensininkų savišalpos kasos prie rajonų bei miestų Liaudies deputatų tarybų vykdomųjų komitetų socialinio aprūpinimo skyrių duoda ilgalaikes ir trumpalaikes paskolas pensininkams.

Paskolų terminus ir jų davimo sąlygas nustato tipiniai (pavyzdiniai) visuomeninės savišalpos kasų įstatai ir kūrybinių sąjungų fondų įstatai.

Dvidešimt devintasis skirsnis

NUOMA

297 straipsnis. Nuomos sutarties sąvoka

Nuomos sutartimi nuomotojas įsipareigoja duoti nuomininkui turtą laikinai naudotis už užmokestį.

298 straipsnis. Sutarties forma

Nuomos sutartis tarp piliečių ilgesniam kaip vieneri metai terminui turi būti sudaroma rašytine forma.

299 straipsnis. Sutarties terminas

Nuomos sutarties terminas neturi būti ilgesnis kaip dešimt metų.

Tarp valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų sudaromos pastato, taip pat gyvenamosios ir negyvenamosios patalpos nuomos sutarties terminas neturi būti ilgesnis kaip penkeri metai, o kitokio turto nuomos sutarties–kaip vieneri metai.

Namų apyvokos reikmenų, muzikos instrumentų, sporto inventoriaus, lengvųjų automobilių ir kito asmeninio naudojimosi turto, kurį teikia piliečiui valstybinė, kooperatinė ar kita visuomeninė organizacija laikinai naudotis už užmokestį (buitinė nuoma), nuomos sutarties terminas neturi būti ilgesnis kaip terminas, kurį nustato atitinkama tipinė buitinės nuomos sutartis (317 straipsnis).

Jeigu nuomos sutartis sudaroma ilgesniam, negu šiame straipsnyje nurodyta, terminui, ji laikoma sudaryta atitinkamai dešimčiai metų, penkeriems metams, vieneriems metams arba tipinės buitinės nuomos sutarties nustatytam terminui.

300 straipsnis. Sutarties sudarymas, nenurodant termino

Jeigu sudarytoje nuomos sutartyje jos terminas nenurodytas, ji laikoma sudaryta neapibrėžtam terminui. Tuo atveju kiekviena iš šalių turi teisę bet kada atsisakyti nuo sutarties, įspėjusi apie tai antrąją šalį prieš vieną mėnesį, o nuomojam pastatus, taip pat gyvenamąsias ir negyvenamąsias patalpas–prieš tris mėnesius.

Jeigu pagal nuomos sutartį, sudarytą tarp valstybinių, kooperatinių ar kitų visuomeninių organizacijų, kurios terminas nenurodytas, nė viena iš šalių neatsisakė nuo sutarties iki šio kodekso 299 straipsnio antrojoje dalyje nurodytų terminų pabaigos, tai, šiems terminams pasibaigus, sutartis laikoma pasibaigusia.

301 straipsnis. Tolesnis naudojimasis turtu, pasibaigus sutarties terminui

Jeigu, pasibaigus sutarties terminui, nuomininkas toliau naudojasi turtu ir nuomotojas tam neprieštarauja, tai sutartis laikoma atnaujinta neapibrėžtam terminui. Tuo atveju kiekviena iš šalių turi teisę bet kada atsisakyti nuo sutarties, įspėjusi apie tai antrąją šalį prieš vieną mėnesį, o nuomojant pastatus, taip pat gyvenamąsias ir negyvenamąsias patalpas,–prieš tris mėnesius.

Sutartims tarp valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų, taip pat buitinės nuomos sutartims ši taisyklė netaikoma.

302 straipsnis. Nuomininko pirmenybės teisė atnaujinti sutartį

Nuomininkas, tvarkingai vykdęs nuomos sutartimi prisiimtas pareigas, pasibaigus sutarties terminui, turi pirmenybės teisę, lyginant su kitais asmenimis, atnaujinti sutartį,

Buitinės nuomos sutarčiai ši taisyklė netaikoma.

303 straipsnis. Turto pateikimas nuomininkui

Nuomotojas privalo pateikti nuomininkui turtą sutarties sąlygas bei turto paskirtį atitinkančios būklės.

Organizacija, sudaranti buitinės nuomos sutartį, privalo nuomininko akivaizdoje patikrinti išnuomojamo turto tvarkingumą.

Nuomotojas neatsako už tuos turto trūkumus, kuriuos jis aptarė, sudarant sutartį.

304 straipsnis. Turto nepateikimo nuomininkui pasekmės

Jeigu nuomotojas nepateikia išnuomoto turto nuomininkui naudotis, tai nuomininkas turi teisę išreikalauti iš jo tą turtą ir išieškoti nuostolius, padarytus uždelsimu įvykdyti, arba atsisakyti nuo sutarties ir išieškoti nuostolius, padarytus jos neįvykdymu.

305 straipsnis. Naudojimasis nusinuomotu turtu

Nuomininkas privalo naudotis nusinuomotu turtu pagal sutartį ir turto paskirtį.

306 straipsnis. Nuomotojo pareiga daryti kapitalini išnuomoto turto remontą

Nuomotojas privalo savo sąskaita daryti kapitalinį išnuomoto turto remontą, jeigu ko kita nenumato įstatymas arba sutartis.

Jeigu nuomotojas šios pareigos nevykdo, nuomininkas gauna teisę arba padaryti kapitalinį remontą, numatytą sutartyje ar neatidėliojamai reikalingą, ir išieškoti remonto kainą iš nuomotojo ar įskaityti tą kainą į nuompinigių sąskaitą, arba nutraukti sutartį (313 straipsnis) ir išieškoti nuostolius, padarytus jos neįvykdymu.

307 straipsnis. Nuomininko pareiga išlaikyti nusinuomotą turtą

Nuomininkas privalo laikyti nusinuomotą turtą tvarkingą, savo sąskaita daryti einamąjį jo remontą, jeigu ko kita nenustato įstatymas arba sutartis, ir padengti turto išlaikymo išlaidas.

308 straipsnis. Užmokestis už naudojimąsi nusinuomotu turtu

Nuomininkas privalo laiku mokėti nuompinigius už naudojimąsi nusinuomotu turtu. Jis turi teisę reikalauti atitinkamai sumažinti nuompinigius, jeigu dėl aplinkybių, už kurias jis neatsako, sutartyje numatytos naudojimosi turtu sąlygos arba turto būklė esmingai pablogėjo.

309 straipsnis. Nuomininko teisė į nusinuomoto turto duodamas pajamas

Nusinuomoto turto duodamos pajamos, konkrečiai imant, vaisiai, gyvulių prieauglis ir pan., priklauso nuomininkui, jeigu ko kita nenustato sutartis.

310 straipsnis. Subnuoma

Nuomininkas turi teisę subnuomoti nusinuomotą turtą, tiktai gavęs nuomotojo sutikimą.

Subnuomoti turtą, nusinuomotą buitinės nuomos sutartimi, nuomininkas neturi teisės.

311 straipsnis. Sutarties galiojimas, turtui perėjus kitam savininkui

Išnuomoto turto nuosavybės teisei perėjus iš nuomotojo kitam asmeniui, nuomos sutartis lieka galioti naujam savininkui.

Nuomos sutartis lieka galioti, ir turtui perėjus iš vienos valstybinės organizacijos (nuomotojo) kitai.

312 straipsnis. Sutarties nutraukimas prieš terminą nuomotojo reikalavimu

Nuomotojas turi teisę pareikšti teisme, arbitraže arba trečiųjų teisme reikalavimą nutraukti nuomos sutartį prieš terminą:

1) jeigu nuomininkas naudojasi turtu ne pagal sutartį ar turto paskirtį;

2) jeigu nuomininkas tyčia ar dėl neatsargumo blogina turto būklę;

3) jeigu nuomininkas nesumoka nuompinigių per tris mėnesius, o pagal buitinės nuomos sutartį–per vieną mėnesį nuo tos dienos, kurią suėjo mokėjimo terminas, o kai tipinėje sutartyje numatytas trumpesnis terminas,–per šį terminą;

4) jeigu nuomininkas nedaro kapitalinio remonto tais atvejais, kai jis pagal įstatymą ar sutartį privalo jį daryti.

313 straipsnis. Sutarties nutraukimas prieš terminą nuomininko reikalavimu

Nuomininkas gali pareikšti teisme, arbitraže arba trečiųjų teisme reikalavimą nutraukti nuomos sutartį prieš teiminą:

1) jeigu nuomotojas nedaro kapitalinio remonto, kurį jis privalo daryti;

2) jeigu turtas dėl aplinkybių, už kurias nuomininkas neatsako, pasidaro netinkamas naudotis.

Nuo buitinės nuomos sutarties nuomininkas turi teisę atsisakyti bet kada.

314 straipsnis. Turto grąžinimas nuomotojui

Nuomos sutarčiai pasibaigus, nuomininkas privalo grąžinti nuomotojui turtą tos būklės, kurios jį gavo, atsižvelgiant į normalų susidėvėjimą, arba sutartimi sulygtos būklės.

315 straipsnis. Nuomininko atsakomybė už turto pabloginimą

Jeigu nuomininkas pablogina nusinuomotą turtą, jis privalo nuomotojui atlyginti tuo padarytus nuostolius, išskyrus tuos atvejus, kai įrodo, kad turtas pablogėjo ne dėl jo kaltės.

316 straipsnis. Turto pagerinimas

Jeigu nuomininkas, nuomotojui leidus, nusinuomotą turtą pagerina, tai jis turi teisę į padarytų šiam tikslui būtinų išlaidų atlyginimą, išskyrus tuos atvejus, kai įstatymas arba sutartis numato ką kita.

Nuomininko padarytus be nuomotojo leidimo pagerinimus, jeigu jie atskiriami be žalos nusinuomotam turtui ir jeigu nuomotojas nesutinka atlyginti jų vertės, nuomininkas gali pasiimti.

Pagerinimų, nuomininko padarytų be nuomotojo leidimo ir neatskiriamų be žalos nusinuomotam turtui, vertė neprivalo būti atlyginama.

317 straipsnis. Tipinės buitinės nuomos sutartys

Atskiroms buitinės nuomos rūšims Lietuvos TSR Ministrų Taryba tvirtina tipines sutartis.

Nukrypimai nuo tipinių sutarčių sąlygų, apribojantys naudotojų teises, negalioja..

Trisdešimtasis skirsnis

GYVENAMOSIOS PATALPOS NUOMA

318 straipsnis. Gyvenamosios patalpos nuomos sutartis

Valstybinio ir visuomeninio butų fondo namuose gyvenamąja patalpa naudojamasi sutinkamai su gyvenamosios patalpos nuomos sutartimi, sudaroma tarp nuomotojo–butų eksploatavimo organizacijos (o kai jos nėra–atitinkamos įmonės, įstaigos, organizacijos) ir nuomininko–piliečio, kurio vardu išduotas orderis.

Gyvenamosios patalpos, esančios piliečiams asmeninės nuosavybės teise priklausančiuose namuose, nuomos sutartį sudaro nuomininkas su namo savininku.

Gyvenamosios patalpos nuomos sutartis sudaroma, keičiama ir nutraukiama TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų nustatomomis sąlygomis ir tvarka42 318 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietu vos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983. Nr. 3-1-303). .

Trisdešimt pirmasis skirsnis

PANAUDA

366 straipsnis. Panaudos sutarties sąvoka

Panaudos sutartimi panaudos davėjas perduoda turtą laikinai neatlygintinai naudotis panaudos gavėjui, o šis įsipareigoja grąžinti tą turtą.

Socialistinė organizacija gali panaudos sutartimi taip pat įsipareigoti perduoti turtą panaudos gavėjui laikinai neatlygintinai naudotis.

Panaudos sutarčiai atitinkamai taikomos taisyklės, nustatytos šio kodekso 298, 301, 305, 307, 311, 314–316 straipsniuose.

367 straipsnis. Panaudos sutarties terminas

Panaudos sutartis gali būti sudaroma apibrėžtam terminui, terminui iki pareikalavimo ar nenurodant termino.

Panaudos sutarties, sudaromos tarp socialistinių organizacijų, terminas neturi būti ilgesnis kaip vieneri metai, išskyrus tuos atvejus, kai TSR Sąjungos ar Lietuvos TSR įstatymai nustato ką kita. Jeigu sutartis sudaroma ilgesniam terminui, ji laikoma sudaryta vieneriems metams ar kitokiam įstatymo nustatytam maksimaliam terminui. Jeigu tokia sutartis sudaroma, nenurodant termino, taikomos šio kodekso 300 straipsnio pirmojoje dalyje nustatytos taisyklės. Jeigu nė viena iš šalių neatsisako nuo sutarties, prieš sueinant vieneriems metams ar kitokiam įstatyme nustatytam maksimaliam terminui, tai, suėjus tam terminui, sutartis laikoma pasibaigusia.

368 straipsnis. Pasekmės, kylančios, socialistinei organizacijai nepateikus turto neatlygintinai naudotis

Jeigu socialistinė organizacija, sutartimi įsipareigojusi duoti turtą neatlygintinai naudotis, šio turto panaudos gavėjui nepateikia, tai šis turi teisę reikalauti iš tos organizacijos tik atlyginti nuostolius, pasireiškusius jo padarytomis išlaidomis, jo turto netekimu ar sužalojimu.

369 straipsnis. Atsakomybė už duoto neatlygintinai naudotis turto trūkumus

Panaudos davėjas atsako už duoto neatlygintinai naudotis turto trūkumus, kurių jis tyčia ar dėl didelio neatsargumo neaptarė, perduodamas turtą.

370 straipsnis. Gauto neatlygintinai naudotis turto davimas naudotis trečiajam asmeniui

Panaudos gavėjas turi teisę duoti gautąjį turtą naudotis trečiajam asmeniui, tik gavęs panaudos davėjo sutikimą, likdamas jam atsakingas.

371 straipsnis. Sutarties nutraukimas prieš terminą

Panaudos davėjas turi teisę reikalauti prieš terminą nutraukti sutartį šio kodekso 312 straipsnio pirmajame ir antrajame punktuose numatytais atvejais, taip pat tuo atveju, kai panaudos gavėjas gautą neatlygintinai naudotis turtą be jo sutikimo duoda naudotis trečiajam asmeniui.

372 straipsnis. Sutarties nutraukimas turto naujo savininko reikalavimu

Panaudos sutartis, sudaryta, nenurodant termino, gali būti nutraukiama asmens, kuriam perėjo duoto neatlygintinai naudotis turto nuosavybės teisė ar turto operatyviojo tvarkymo teisė, reikalavimu.

373 straipsnis. Sutarties pasibaigimas

Panaudos sutartis, be bendrųjų prievolėms pasibaigti pagrindų, pasibaigia taip pat, mirus piliečiui arba pasibaigus juridiniam asmeniui, dalyvavusiems sutartyje.

Trisdešimt antrasis skirsnis

RANGA

374 straipsnis. Rangos sutarties sąvoka

Rangos sutartimi rangovas įsipareigoja savo rizika atlikti tam tikrą darbą pagal užsakovo užduotį iš jo ar savo medžiagos, o užsakovas įsipareigoja atliktą darbą priimti ir už jį sumokėti.

375 straipsnis. Piliečio teisė atlikti rangos darbus

Pilietis gali rangos sutartimi įsipareigoti atlikti darbus tik ta sąlyga, kad jis šį darbą atlieka pats ir kad to nedraudžia įstatymas.

376 straipsnis. Sąmata

Sutartyje numatytiems darbams atlikti gali būti sudaroma tvirta ar apytikrė sąmata.

Jeigu prireikia apytikrę sąmatą žymiai perviršyti, tai rangovas privalo laiku įspėti apie tai užsakovą. Šiuo atveju užsakovas turi teisę atsisakyti nuo sutarties, atlygindamas rangovui jo turėtas išlaidas. Jeigu rangovas apie sąmatos perviršijimą užsakovo neįspėja, tai jis privalo atlikti darbą, nereikalaudamas atlyginti viršijančių sąmatą išlaidų.

377 straipsnis. Darbo atlikimas iš rangovo medžiagos ir jo priemonėmis

Rangovas privalo atlikti sutartyje sulygtą darbą iš savo medžiagos ir savo priemonėmis, jeigu ko kita nenustato įstatymas ar sutartis.

Rangovas, atliekantis darbą iš savo medžiagos, atsako už blogą medžiagos kokybę.

Jeigu iš rangovo medžiagos atliekamas darbas pagal piliečių buitinių poreikių aptarnavimo rangos sutartį (buitinis užsakymas), tai už medžiagą užsakovas sumoka visą jos kainą ar atitinkamoje tipinėje sutartyje nurodytą tos kainos dalį, sudarant sutartį, o galutinai atsiskaitoma, užsakovui gaunant rangovo atliktą darbą. Tipinėse sutartyse numatytais atvejais medžiagą rangovas gali duoti kreditan (išsimokėtinai). Paskesnis duotos kreditan medžiagos kainos pasikeitimas neturi įtakos šalių tarpusavio atsiskaitymui.

378 straipsnis. Darbo atlikimas iš užsakovo medžiagos

Jeigu darbas atliekamas pilnutinai ar dalinai iš užsakovo medžiagos, tai rangovas atsako už netinkamą tos medžiagos sunaudojimą. Rangovas privalo pateikti užsakovui medžiagos sunaudojimo ataskaitą ir grąžinti medžiagos likutį.

Jeigu iš užsakovo medžiagos atliekamas darbas pagal buitinio užsakymo sutartį, tai kvite, kurį rangovas duoda užsakovui, sudarant sutartį, turi būti nurodytas tikslus medžiagos pavadinimas ir jos įkainojimas, nustatytas šalių susitarimu.

379 straipsnis. Medžiagų ir įrengimų davimas organizacijoms pagal rangos sutartį

Socialistinės organizacijos turi teisę TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų nustatyta tvarka bei jų nustatytose ribose pagal rangos sutartį duoti savo medžiagas ir įrengimus socialistinėms pramonės įmonėms produkcijai pagaminti.

Sutartyje, sudaromoje, remiantis šiuo straipsniu, konkrečiai imant, turi būti numatytos medžiagų sunaudojimo normos, jų likučių ir pagrindinių atliekų grąžinimo terminai, taip pat rangovo atsakomybė už šių pareigų neįvykdymą ar netinkamą jų įvykdymą.

380 straipsnis. Rangovo pareiga saugoti jam patikėtą turtą

Rangovas privalo imtis visų priemonių užsakovo jam patikėto turto saugumui užtikrinti ir atsako už bet kokį apsileidimą, dėl kurio tas turtas buvo prarastas arba sužalotas.

381 straipsnis. Atsitiktinio medžiagų žuvimo rizika

Atsitiktinio medžiagos žuvimo ar atsitiktinio jos sugedimo rizika tenka ją davusiai šaliai.

382 straipsnis. Aplinkybės, apie kurias rangovas privalo įspėti užsakovą

Rangovas privalo laiku įspėti užsakovą:

1) kad gauta iš užsakovo medžiaga netinkama ar blogos kokybės;

2) kad užsakovo nurodymų laikymasis sudaro grėsmę atliekamo darbo tinkamumui ar tvirtumui;

3) kad yra kitų nuo rangovo nepriklausančių aplinkybių, sudarančių grėsmę atliekamo darbo tinkamumui ar tvirtumui.

383 straipsnis. Pasekmės, kylančios, užsakovui neįvykdžius rangovo reikalavimų

Jeigu užsakovas, nepaisydamas rangovo savalaikio ir pagrįsto įspėjimo, atitinkamu terminu nepakeičia netinkamos ar blogakokybinės medžiagos tinkama, nepakeičia nurodymų dėl darbo atlikimo būdo arba nepašalina kitų aplinkybių, sudarančių grėsmę atliekamo darbo tinkamumui ar tvirtumui, tai rangovas turi teisę, o pagal sutartį tarp socialistinių organizacijų–privalo atsisakyti nuo sutarties ir išieškoti iš užsakovo savo turėtus nuostolius.

384 straipsnis. Užsakovo teisės darbo atlikimo melu

Jeigu rangovas nepradeda laiku vykdyti sutarties arba atlieka darbą taip lėtai, kad jį baigti iki termino pabaigos pasidaro aiškiai negalima, tai užsakovas turi teisę atsisakyti nuo sutarties ir reikalauti atlyginti nuostolius.

Jeigu darbo atlikimo metu pasidaro aišku, kad jis nebus tinkamai atliktas, tai užsakovas turi teisę nustatyti rangovui atitinkamą terminą trūkumams pašalinti, o jeigu rangovas per nustatytą terminą šio reikalavimo neįvykdo,–atsisakyti nuo sutarties ir arba reikalauti atlyginti nuostolius, arba pavesti trečiajam asmeniui darbą pataisyti rangovo sąskaita.

Esant svarbių priežasčių, užsakovas turi teisę bet kada, prieš darbą pabaigiant, atsisakyti nuo sutarties, kartu sumokėdamas rangovui atlyginimą už atliktą darbo dalį ir atlygindamas jam nuostolius, padarytus sutarties nutraukimu, įskaičius tai, ką rangovas sutaupo dėl sutarties nutraukimo.

385 straipsnis. Užsakovo pareiga priimti rangovo atliktą darbą

Užsakovas privalo priimti rangovo pagal sutartį atliktą darbą, apžiūrėti jį ir, pastebėjęs jame nukrypimų nuo sutarties sąlygų ar kitokių trūkumų, pareikšti apie juos rangovui.

386 straipsnis. Atlyginimo rangovui sumokėjimas

Užsakovas privalo sumokėti už rangovo atliktą darbą, perdavus visą darbą, jeigu ko kita nenustato įstatymas ar sutartis.

Pagal buitinio užsakymo sutartį atliekamų darbų kainą nustato atitinkama tvarka tvirtinamas kainoraštis. Užsakovas ją sumoka pagal tipinę sutartį (391 straipsnis) arba visą sutarties sudarymo metu, arba duodamas avansą sutarties sudarymo metu ir galutinai atsiskaitydamas tada, kai gauna rangovo atliktą darbą.

387 straipsnis.	Šalių tarpusavio atsiskaitymai, rangos dalykui žuvus arba nesant galimybės darbą pabaigti

Jeigu rangos dalykas, prieš perduodant jį užsakovui, atsitiktinai žūva arba ne dėl šalių kaltės pasidaro negalima darbą pabaigti, tai rangovas neturi teisės reikalauti atlyginimo už darbą.

Jeigu rangos dalykas žūva ar pasidaro negalima pabaigti darbą dėl užsakovo duotos medžiagos trūkumų ar dėl jo nurodymų apie darbo atlikimo būdą arba jeigu tai įvyko, užsakovui praleidus terminą priimti atliktą darbą, o rangovas laikėsi šio kodekso 382 ir 383 straipsniuose nustatytų taisyklių, tai rangovui paliekama teisė gauti atlyginimą už darbą.

388 straipsnis. Užsakovo teisės, rangovui pažeidus sutartį

Jeigu rangovas nukrypsta nuo sutarties sąlygų ir dėl to pablogėja darbas arba jeigu rangovas padaro darbe kitokių trūkumų, užsakovas turi teisę, savo pasirinkimu, reikalauti: neatlygintinai ištaisyti nurodytuosius trūkumus per atitinkamą laiką, arba atlyginti būtinas išlaidas, užsakovo turėtas, ištaisant darbo trūkumus savo priemonėmis, jeigu tokią užsakovo teisę numato sutartis, arba atitinkamai sumažinti atlyginimą už darbą.

Esant darbe esminių nukrypimų nuo sutarties sąlygų ar kitokių esminių trūkumų, užsakovas turi teisę reikalauti nutraukti sutartį ir atlyginti nuostolius.

Jeigu esminiai nukrypimai nuo sutarties sąlygų ar kitokie esminiai trūkumai pastebėti daikte, pagamintame iš užsakovo medžiagos pagal buitinio užsakymo sutartį, užsakovas turi teisę, savo pasirinkimu, reikalauti arba pagaminti kitą daiktą iš tokios pat rūšies ir kokybės medžiagos, arba nutraukti sutartį ir atlyginti nuostolius.

389 straipsnis. Senatis ieškiniuose dėl rangovo atsakomybės

Ieškinį dėl nukrypimų nuo sutarties sąlygų, kurie pablogino darbą, ar dėl kitokių darbo trūkumų užsakovas gali pareikšti per šešis mėnesius nuo darbo priėmimo dienos, o dėl pastatų ir įrenginių, jeigu viena iš šalių yra pilietis,–per vienerius metus.

Jeigu rangos sutartyje numatytas garantinis terminas ir apie darbo trūkumus pareikšta garantinio termino ribose, tai ieškininės senaties termino eiga prasideda nuo pareiškimo apie trūkumus dienos, o santykiuose tarp socialistinių organizacijų–nuo tos dienos, kurią pastebėti trūkumai darbe.

390 straipsnis. Užsakovo neatvykimo pasiimti pagaminto daikto pasekmės

Jeigu užsakovas neatvyksta pasiimti daikto, pagaminto pagal buitinio užsakymo sutartį, tai, praėjus šešiems mėnesiams nuo tos dienos, kurią pagal sutartį daiktas turėjo būti perduotas užsakovui, rangovas, po to du kartus įspėjęs užsakovą, turi teisę nustatyta tvarka daiktą parduoti, o gautą sumą, atskaičius iš jos visus rangovui priklausančius mokėjimus, įnešti į notarinės kontoros depozitą užsakovo vardu.

391 straipsnis. Atskirų rūšių rangos sutarties taisyklės

Atskirų rūšių rangos sutarties tarp organizacijų taisykles, taip pat piliečių buitinių poreikių aptarnavimo rangos sutarčių (buitinio užsakymo) taisykles nustato TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai.

Atskiroms piliečių aptarnavimo rūšims Lietuvos TSR Ministrų Taryba tvirtina tipines buitinio užsakymo sutartis. Užsakovų teises apribojantys nukrypimai nuo tipinių sutarčių sąlygų negalioja43 391 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

Trisdešimt trečiasis skirsnis

KAPITALINĖS STATYBOS RANGA

392 straipsnis. Kapitalinės statybos rangos sutartis

Kapitalinės statybos rangos sutartimi organizacija-rangovas įsipareigoja savo jėgomis bei priemonėmis pastatyti ir perduoti organizacijai-užsakovui plane numatytą objektą sutinkamai su patvirtinta projektine-sąmatine dokumentacija ir nustatytu terminu, o užsakovas įsipareigoja suteikti rangovui statybinę aikštelę, perduoti jam patvirtintą projektinę-sąmatinę dokumentaciją, užtikrinti savalaikį statybos finansavimą, priimti užbaigtus statybos objektus ir už juos sumokėti.

Aprūpinti statybą technologiniais, energetiniais, elektrotechniniais ir gamykliniais įrengimais bei aparatūra privalo užsakovas, išskyrus specialiuose nutarimuose numatytus atvejus. Specialiais nutarimais užsakovas gali būti įpareigojamas aprūpinti statybą medžiagomis.

393 straipsnis. Generalinis rangovas ir subrangovas

Kapitalinės statybos rangos sutartį užsakovas sudaro su viena statybos organizacija, o TSRS Ministrų Tarybos numatytais atvejais ir tvarka–su dviem ir daugiau statybos organizacijų, kurios turi teisę kaip generalinis rangovas subrangos sutartimi atskirus darbų kompleksus pavesti atlikti specializuotoms organizacijoms (179 straipsnis) 44 393 straipsnio pirmoji dalis-su pakeitimais, padarytais 1970 m. rugpjūčio 27 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1970, Nr. 24-177). .

Sutartį įrengimų montavimo darbams atlikti užsakovas sudaro arba su generaliniu rangovu, arba su įrengimų tiekėju.

Generalinio rangovo sutikimu, sutartis montavimo ir kitokiems specialiems darbams atlikti užsakovas gali sudaryti su montavimo ar kitokiomis specializuotomis organizacijomis.

394 straipsnis. Užsakovo teisės

Užsakovas kontroliuoja ir techniniu atžvilgiu prižiūri, ar atliekamų darbų apimtis, kaina ir kokybė atitinka projektus ir sąmatas. Jis turi teisę bet kuriuo metu tikrinti statybos ir montavimo darbų eigą bei kokybę, taip pat naudojamų medžiagų kokybę, tačiau tik nesikišdamas į operatyviąją-ūkinę rangovo veiklą.

Darbų atlikimo ar naudojamų darbams medžiagų trūkumus, kilusius dėl rangovo (ar subrangovo) kaltės, turi pašalinti rangovas savo sąskaita.

395 straipsnis. Šalių atsakomybė už kapitalinės statybos rangos sutarties pažeidimą

Už neįvykdymą ar netinkamą įvykdymą pareigų, kylančių iš kapitalinės statybos rangos sutarties, atsakingoji už tai šalis moka nustatytas netesybas (delspinigius), taip pat atlygina nuostolius, pasireiškusius tuo, kad antroji šalis turėjo išlaidų, neteko turto arba jos turtas buvo sužalotas, tačiau tik tą sumą, kurios nepadengia netesybos.

Netesybų (delspinigių) sumos, rangovo sumokėtos už terminų atskiriems darbams atlikti pažeidimą, rangovui grąžinamos, jeigu visi objekto darbai užbaigiami iki sutartyje nustatyto galutinio termino.

396 straipsnis. Kapitalinės statybos rangos sutarčių taisyklės

Kapitalinės statybos rangos sutartys sudaromos ir vykdomos pagal taisykles, tvirtinamas TSRS Ministrų Tarybos arba jos nustatoma tvarka. Lietuvos TSR įstatymai gali nustatyti ypatingas kapitalinės statybos kolūkiuose rangos sutarčių taisykles.

Trisdešimt ketvirtasis skirsnis

PAVEDIMAS

397 straipsnis. Pavedimo sutarties sąvoka

Pavedimo sutartimi įgaliotinis įsipareigoja atlikti įgaliotojo vardu ir sąskaita tam tikrus juridinius veiksmus.

Įgaliotojas privalo sumokėti įgaliotiniui atlyginimą, jeigu tokią pareigą numato sutartis ar įstatymas.

390 straipsnis. Pavedimo įvykdymas pagal įgaliotojo nurodymus

Įgaliotinis privalo atlikti pavestus jam veiksmus pagal įgaliotojo nurodymus.

Įgaliotinis turi teisę nukrypti nuo šių nurodymų, jeigu, atsižvelgiant į reikalo aplinkybes, tai būtina įgaliotojo interesais ir įgaliotinis negalėjo iš anksto atsiklausti įgaliotojo arba negavo laiku atsakymo į savo užklausimą. Šiuo atveju įgaliotinis privalo pranešti įgaliotojui apie nukrypimus, kai tik pasidaro galima pranešti.

399 straipsnis. Įgaliotinio pareiga asmeniškai įvykdyti pavedimą

Įgaliotinis privalo atlikti jam pavestus veiksmus pats. Jis turi teisę perįgalioti juos atlikti pilnutinai ar dalinai kitam asmeniui (pavaduotojui) tiktai šio kodekso 73 straipsnyje numatytais atvejais. Šiais atvejais įgaliotinis atsako tiktai už pavaduotojo pasirinkimą.

Įgaliotojas turi teisę nušalinti įgaliotinio parinktą pavaduotoją.

400 straipsnis. Įgaliotinio ataskaita

Įgaliotinis privalo:

1) įgaliotojo reikalavimu, pranešinėti jam visas žinias apie pavedimo vykdymo eigą;

2) įvykdęs pavedimą, tuojau pateikti įgaliotojui ataskaitą, prie kurios turi pridėti pateisinamuosius dokumentus, jeigu to reikia pagal pavedimo pobūdį, taip pat grąžinti įgaliojimą;

3) tuojau perduoti įgaliotojui visa, ką gavo ryšium su pavedimo vykdymu.

401 straipsnis. Įgaliotojo pareigos

Įgaliotojas privalo tuojau priimti iš įgaliotinio visa, ką šis pagal sutartį įvykdė.

Įgaliotojas taip pat privalo, jeigu ko kita nenumatyta sutartyje:

1) aprūpinti įgaliotinį priemonėmis, reikalingomis pavedimui įvykdyti;

2) atlyginti įgaliotiniui išlaidas, kurios buvo reikalingos pavedimui įvykdyti;

3) pavedimą įvykdžius, sumokėti įgaliotiniui atlyginimą, jeigu šis priklauso (397 straipsnis).

402 straipsnis. Sutarties pasibaigimas

Pavedimo sutartis pasibaigia, be bendrųjų prievolėms pasibaigti pagrindų, taip pat šiais atvejais:

1) įgaliotojui panaikinus pavedimą;

2) įgaliotiniui atsisakius nuo pavedimo;

3) mirus dalyvaujančiam sutartyje piliečiui, pripažinus jį neveiksniu, ribotai veiksniu ar nežinia kur esančiu;

4) likvidavus dalyvaujantį sutartyje juridinį asmenį.

Įgaliotojas turi teisę bet kada panaikinti pavedimą, o įgaliotinis–bet kada nuo jo atsisakyti. Susitarimas atsisakyti nuo šių teisių negalioja.

Jeigu įgaliotinis atsisako nuo pavedimo tokiomis sąlygomis, kada įgaliotojas negali kitaip užtikrinti savo interesų, tai įgaliotinis privalo atlyginti nuostolius, padarytus atsisakymu nuo pavedimo.

403 straipsnis. Dalinai įvykdytos sutarties pasibaigimo pasekmės

Jeigu pavedimo sutartis pasibaigia, prieš įvykdant visą pavedimą, įgaliotojas privalo atlyginti įgaliotiniui šio turėtas, vykdant pavedimą, išlaidas, o kada įgaliotiniui priklausė atlyginimas,–taip pat sumokėti jam atlyginimą, proporcingą jo įvykdytai pavedimo daliai. Ši taisyklė netaikoma pavedimo vykdymui po to, kai įgaliotinis sužinojo ar turėjo sužinoti apie pavedimo pasibaigimą.

404 straipsnis. Įgaliotinio įpėdinių pareigos

Įgaliotiniui mirus, jo įpėdiniai privalo pranešti įgaliotojui apie pavedimo sutarties pasibaigimą ir imtis priemonių, reikalingų pas juos esančiam įgaliotojo turtui apsaugoti.

Tokios pat pareigos tenka įgaliotinio globėjui, kai įgaliotinis pripažįstamas neveiksniu, įgaliotinio rūpintojui, kai įgaliotinis pripažįstamas ribotai veiksniu, ir įgaliotinio turto globėjui, kai įgaliotinis pripažįstamas nežinia kur esančiu, taip pat juridinio asmens likvidatoriui, kai likviduojamas juridinis asmuo, kuris buvo pavedimo sutartyje įgaliotiniu.

405 straipsnis. Įgaliotojo įpėdinių pareigos

Įgaliotojui mirus, jo įpėdiniai privalo tuojau pranešti įgaliotiniui apie pavedimo sutarties pasibaigimą.

Tokios pat pareigos tenka įgaliotojo globėjui, kai įgaliotojas pripažįstamas neveiksniu, įgaliotojo rūpintojui, kai įgaliotojas pripažįstamas ribotai veiksniu, ir įgaliotojo turto globėjui, kai įgaliotojas pripažįstamas nežinia kur esančiu, taip pat juridinio asmens likvidatoriui, kai likviduojamas juridinis asmuo, kuris buvo pavedimo sutartyje įgaliotoju.

Trisdešimt penktasis skirsnis

KOMISAS

I. Bendrieji nuostatai

406 straipsnis. Komiso sutarties sąvoka

Komiso sutartimi komisionierius įsipareigoja komitento pavedimu už atlyginimą sudaryti vieną ar kelis sandorius savo vardu komitento sąskaita.

407 straipsnis. Sutarties forma

Komiso sutartis turi būti sudaryta rašytine forma

408 straipsnis. Komisionieriaus teisės ir pareigos pagal sandorius su trečiuoju asmeniu

Pagal sandorį, komisionieriaus sudaromą su trečiuoju asmeniu, teisės ir pareigos atsiranda komisionieriui, nors komitentas ir būtų nurodytas sandoryje arba sueitų su trečiuoju asmeniu į tiesioginius santykius, vykdant šį sandorį.

409 straipsnis. Komitento nuosavybės teisė

Turtas, kurį komisionierius gauna iš komitento arba įgyja komitento sąskaita, yra komitento nuosavybė.

410 straipsnis. Komisinio pavedimo įvykdymas

Prisiimtą pavedimą komisionierius privalo įvykdyti naudingiausiomis komitentui sąlygomis.

Jeigu komisionierius sudaro sandorį naudingesnėmis sąlygomis, negu buvo nurodęs komitentas, tai visa nauda tenka komitentui.

411 straipsnis. Nukrypimas nuo komitento nurodymų

Komisionierius turi teisę nukrypti nuo komitento nurodymų šio kodekso 398 straipsnyje numatytais atvejais.

Komisionierius, pardavęs turtą mažesne kaina, negu jam buvo nurodęs komitentas, privalo atlyginti komitentui skirtumą, jeigu neįrodo, kad nebuvo galimumo parduoti turtą komitento nurodyta kaina ir kad, parduodant turtą mažesne kaina, apsisaugota nuo dar didesnių nuostolių.

Jeigu komisionierius nuperka turtą didesne kaina, negu jam buvo nurodęs komitentas, tai komitentas, nenorėdamas tokio pirkimo priimti, privalo pareikšti apie tai komisionieriui tuojau, kai tik gauna pranešimą apie sandorio su trečiuoju asmeniu sudarymą. Priešingu atveju laikoma, kad pirkimą komitentas priėmė. Jeigu komisionierius praneša, kad jis kainos skirtumą prisiima savo sąskaiton, tai komitentas neturi teisės atsisakyti nuo jo sąskaita sudaryto sandorio.

412 straipsnis. Komisionieriaus įvykdymas sandorio, sudaryto su trečiuoju asmeniu

Komisionierius turi įvykdyti visas pareigas ir įgyvendinti visas teises, kylančias iš jo sudaryto su trečiuoju asmeniu sandorio.

Komisionierius neatsako komitentui už tai, kad trečiasis asmuo įvykdys sandorį, išskyrus tuos atvejus, kada jis prisiima laiduoti už tai, kad trečiasis asmuo įvykdys tą sandorį (delkredere).

Jeigu trečiasis asmuo pažeidžia komisionieriaus sudarytą su juo sandorį, komisionierius privalo tuojau pranešti apie tai komitentui, surinkti ir užtikrinti reikiamus įrodymus.

Komitentas, gavęs pranešimą apie tai, kad trečiasis asmuo pažeidė komisionieriaus sudarytą su juo sandorį, turi teisę pareikalauti perduoti jam komisionieriaus reikalavimus į tą asmenį, kylančius iš nurodytojo sandorio.

413 straipsnis.	Komisionieriaus atsakomybė už komitento turto praradimą, trūkumą ar sužalojimą

Komisionierius atsako komitentui už esančio pas jį komitento turto praradimą, trūkumą ar sužalojimą, jeigu neįrodo, kad tai įvyko ne dėl jo kaltės.

Jeigu komisionieriui priimant turtą, kurį prisiunčia komitentas arba kurį komisionierius gauna komitentui, šiame turte yra sužalojimų ar trūkumų, kuriuos galima pastebėti, išoriškai apžiūrint, taip pat jeigu kas nors padaro žalos komitento turtui, esančiam pas komisionierių, tai komisionierius privalo imtis priemonių komitento teisėms apsaugoti, surinkti reikiamus įrodymus ir apie visa tai tuojau pranešti komitentui.

Komisionierius, neapdraudusysis esančio pas jį komitento turto, už tai atsako tik tais atvejais, kada komitentas jam liepė tą turtą apdrausti arba apdrausti jį privaloma pagal įstatymą.

414 straipsnis. Komisionieriaus ataskaita

Įvykdęs pavedimą, komisionierius privalo pateikti komitentui ataskaitą ir perduoti jam visa, ką gavo pagal įvykdytą pavedimą, taip pat, komitento reikalavimu, perduoti jam visas teises trečiojo asmens atžvilgiu, kylančias iš komisionieriaus sudaryto su tuo trečiuoju asmeniu sandorio.

Jeigu komitentas turi ataskaitai prieštaravimų, jis privalo pranešti apie tai komisionieriui per tris mėnesius nuo ataskaitos gavimo dienos. Priešingu atveju, jeigu nėra kitokio susitarimo, ataskaita laikoma priimta.

415 straipsnis. Komitento pareiga priimti pavedimo įvykdymą

Komitentas privalo:

1) priimti iš komisionieriaus visa, kas įvykdyta pagal pavedimą;

2) apžiūrėti turtą, kurį jam įgijo komisionierius, ir tuojau pranešti šiam apie pastebėtus to turto trūkumus;

3) atleisti komisionierių nuo įsipareigojimų, kuriuos šis, vykdydamas pavedimą, prisiėmė trečiojo asmens atžvilgiu.

416 straipsnis. Komisinis atlyginimas

Įvykdęs pavedimą, komisionierius turi teisę gauti iš komitento atlyginimą. Jeigu komisionierius prisiėmė laiduoti už tai, kad trečiasis asmuo įvykdys sandorį (412 straipsnis), tai už šį laidavimą komisionierius gauna iš komitento atskirą atlyginimą.

Komisinio atlyginimo, taip pat atlyginimo už delkredere dydis nustatomas šalių susitarimu, jeigu ko kita nenustato įstatymas.

Visose komiso sutartyse, išskyrus komiso sutartis užsienio prekyboje, draudžiama nustatyti komisinį atlyginimą skirtumu ar dalimi skirtumo tarp komitento nurodytos kainos ir tos naudingesnės kainos, kuria komisionierius sudaro sandorį.

Jeigu komiso sutarties šalys yra piliečiai, komisionierius neturi teisės gauti atlyginimą.

417 straipsnis. Pavedimo vykdymo išlaidų atlyginimas

Komitentas privalo greta komisinio atlyginimo, o atitinkamais atvejais–ir atlyginimo už delkredere, atlyginti komisionieriui šio turėtas būtinas pavedimo vykdymo išlaidas.

Komisionierius neturi teisės reikalauti atlyginti esančio pas jį komitento turto pasaugos išlaidas, jeigu įstatyme ar sutartyje nenustatyta ko kita.

418 straipsnis. Komisionieriaus teisė išskaityti jam priklausančias sumas

Komisionierius turi teisę išskaityti jam pagal komiso sutartį priklausančias sumas iš visų sumų, kurias jis gauna komitento sąskaita.

419 straipsnis.	Komisionieriaus pareiga vykdyti pavedimą, komitentui mirus arba juridiniam asmeniui-komitentui pasibaigus

Komitentui mirus, pripažinus jį neveiksniu, ribotai veiksniu, nežinia kur esančiu, taip pat pasibaigus juridiniam asmeniui, esančiam komitentu, komisionierius privalo toliau vykdyti jam duotą pavedimą, iki gaus iš komitento teisiu, perėmėjų ar atitinkamai iš komitento atstovų reikiamus nurodymus.

420 straipsnis. Komisionieriaus atsisakymas įvykdyti pavedimą

Jeigu ko kita nenumato sutartis, komisionierius neturi teisės atsisakyti įvykdyti prisiimtą pavedimą, išskyrus tuos atvejus, kada atsisakoma dėl to, kad pavedimo negalima įvykdyti arba kad komitentas pažeidė komiso sutartį.

Tais atvejais, kada komisionierius turi teisę atsisakyti nuo pavedimo, jis apie savo atsisakymą privalo raštu pranešti komitentui. Komiso sutartis lieka galioti dvi savaites nuo tos dienos, kurią komitentas gauna komisionieriaus pranešimą apie atsisakymą įvykdyti pavedimą.

Jeigu komisionierius atsisako įvykdyti prisiimtą pavedimą dėl to, kad komitentas pažeidė komiso sutartį, jis turi teisę gauti tiek turėtų išlaidų atlyginimą, tiek ir komisinį atlyginimą.

421 straipsnis.	Komitento patvarkymas dėl turto, komisionieriui atsisakius įvykdyti pavedimą ar komitentui panaikinus pavedimą

Komitentas, gavęs pranešimą apie komisionieriaus atsisakymą įvykdyti pavedimą, privalo per vieną mėnesį nuo atsisakymo gavimo dienos duoti patvarkymą dėl esančio pas komisionierių savo turto. Tą pat komitentas privalo padaryti ir tuo atveju, kada jis panaikina savo duotą komisionieriui pavedimą (422 straipsnis).

Jeigu komitentas per nurodytą terminą neduoda patvarkymo dėl esančio pas komisionierių turto, komisionierius turi teisę perduoti šį turtą saugoti komitento sąskaita arba, turėdamas tikslą padengti savo reikalavimus į komitentą, parduoti tą turtą kiek galima naudingesne komitentui kaina.

422 straipsnis. Komitento panaikinimas pavedimo

Jeigu komitentas visiškai ar dalinai panaikina savo duotą komisionieriui pavedimą, prieš komisionieriui sudarant su trečiaisiais asmenimis atitinkamus sandorius, jis privalo sumokėti komisionieriui komisinį atlyginimą už komisionieriaus sudarytus iki pavedimo panaikinimo sandorius, taip pat atlyginti komisionieriui jo turėtas iki pavedimo panaikinimo išlaidas.

II. Žemės ūkio produktų pardavimo komiso pagrindais

ypatingos taisyklės

423 straipsnis. Žemės ūkio produktų pardavimo komiso sutarties sąvoka

Žemės ūkio produktų pardavimo komiso sutartimi kolūkis (komitentas) paveda vartotojų kooperacijos organizacijai (komisionieriui) parduoti žemės ūkio produktų atliekas, likusias, kolūkiui įvykdžius savo prievoles parduoti valstybei žemės ūkio produkciją.

424 straipsnis. Subkomiso sutartis

Vartotojų kooperacijos organizacija, priėmusi iš kolūkio komiso pagrindais parduoti žemės ūkio produktus, kai reikia juos realizuoti už jos veikimo rajono ribų, turi teisę sudaryti su kita vartotojų kooperacijos organizacija subkomiso sutartį.

425 straipsnis. Sutarties forma

Žemės ūkio produktų pardavimo komiso sutartis gali būti sudaroma tuo būdu, kad priėmusi produktus vartotojų kooperacijos organizacija išduoda komitentui važtaraštį. Sutartyje (važtaraštyje) nurodoma: produktų pavadinimas, jų priėmimo data, jų pateikėjas, jų kiekis ir kokybė, taip pat parduodamoji kaina, nustatoma šalių susitarimu, ir atsiskaitymo terminai.

426 straipsnis. Komisinis atlyginimas už žemės ūkio produktų pardavimą

Komisinis atlyginimas vartotojų kooperacijos organizacijai už žemės ūkio produktų pardavimą mokamas specialių taisyklių nustatoma tvarka.

427 straipsnis. Žemės ūkio produktų pristatymo į jų pardavimo vietą išlaidos

Pateikiamų parduoti komiso pagrindais žemės ūkio produktų pristatymo į sutartyje nurodytą jų pardavimo vietą išlaidas, taip pat apyvartinės taros grąžinimo išlaidas turi apmokėti komitentas, jeigu sutartyje nenumatyta ko kita.

428 straipsnis. Šalių tarpusavio atsiskaitymas

Vartotojų kooperacijos organizacija, priėmusi žemės ūkio produktus parduoti komiso pagrindais, duoda kolūkiui avansą TSR Sąjungos įstatymų nustatomose ribose.

Suma, gauta už parduotus žemės ūkio produktus, iš jos atskaičius duotą avansą, nustatytą komisinį atlyginimą ir išlaidas, komisionieriaus padarytas komitento sąskaita, turi būti išmokama kolūkiui sutartyje numatytais terminais.

Jeigu buvo sudaryta subkomiso sutartis (424 straipsnis), tai avansą duoda ir galutinai atsiskaito, pagal kolūkio norą, komisionierius arba subkomisionierius.

III. Komiso parduotuvių sudaromų komiso sutarčių ypatingos taisyklės

429 straipsnis. Komiso parduotuvių sudaromų komiso sutarčių objektai

Komiso parduotuvės sudaro su piliečiais komiso sutartis dėl pardavimo mažmeninės prekybos tvarka priimtų iš jų tiek naujų, tiek ir vartotų liaudies vartojimo ir namų apyvokos reikmenų, taip pat meno dirbinių, taikomosios dailės dirbinių, antikvarinių ir unikalių daiktų, išskyrus tuos daiktus, kuriuos komiso parduotuvėms priimti pardavimo tikslu draudžia specialios taisyklės (433 straipsnis).

Komiso parduotuvės gali sudarinėti komiso sutartis su lombardais, muitinėmis, finansų organais ir kitais valstybės organais neišpirktiems, konfiskuotiems ir bešeimininkiams daiktams parduoti.

430 straipsnis. Komiso parduotuvių parduodamų daiktų kaina

Komiso parduotuvės priimto daikto parduodamoji kaina nustatoma šalių susitarimu, bet neturi būti didesnė už atitinkamų prekių valstybines mažmenines kainas.

Antikvarinių bei unikalinių daiktų, taip pat meno kūrinių parduodamąją kainą nustato komiso parduotuvė pagal specialų įkainojimą.

Neparduoto per taisyklėse (433 straipsnis) nustatytą terminą daikto kaina gali būti sumažinama, susitarus su komitentu. Jeigu komitentas, pakviestas daikto perkainoti, neatvyksta, parduotuvė sumažina kainą pagal taisykles.

431 straipsnis. Komitento teisė panaikinti pavedimą

Komitentas turi teisę bet kada pareikalauti grąžinti savo duotą komiso parduotuvei parduoti ir dar neparduotą daiktą, atlygindamas pagal nustatytus tarifus daikto saugojimo išlaidas.

432 straipsnis. Pinigų už parduotus daiktus išmokėjimo komitentui terminas

Gautuosius už parduotus daiktus pinigus, atskaičiusi iš jų komiso parduotuvei priklausantį komisinį atlyginimą, komiso parduotuvė išmoka komitentui ne vėliau kaip per tris dienas po daikto pardavimo.

433 straipsnis. Daiktų priėmimo ir pardavimo komiso parduotuvėse tvarka

Tvarką, kuria komiso parduotuvės priima ir parduoda daiktus, nustato Lietuvos TSR prekybos ministerijos tvirtinamos taisyklės.

Trisdešimt šeštasis skirsnis

PASAUGA

434 straipsnis. Pasaugos sutarties sąvoka

Pasaugos sutartimi pasaugos davėjas perduoda saugotojui turtą pasaugoti, o saugotojas įsipareigoja pasaugoti priimtą turtą ir grąžinti jį išsaugotą.

Pasaugos sutartyje, sudaromoje tarp socialistinių organizacijų, saugotojas gali taip pat įsipareigoti priimti pasaugoti turtą, kurį jam ateityje perduos pasaugos davėjas.

Pasaugos sutartis yra neatlygintinė, jeigu ko kita nenustato įstatymas arba sutartis.

435 straipsnis. Sutarties forma

Pasaugos sutartis, kurioje viena ar abi šalys, yra piliečiai, jeigu perduodamo pasaugoti turto vertė didesnė kaip vienas šimtas rublių, turi būti sudaroma rašytine forma, išskyrus tuos atvejus, kada turtas perduodamas trumpam laikui pasaugoti į įstaigų, įmonių ir organizacijų rūbines, kurios duoda numerius ar žetonus arba ir neduoda jų, jeigu įstaigos, įmonės ar organizacijos lankytojai turi palikti savo daiktus pasaugoti.

Kilus ginčui dėl priimto pasaugoti turto ir saugotojo grąžinimo turto tapatybės, leidžiami liudytojų parodymai.

Turto perdavimas pasaugoti, esant nepaprastoms aplinkybėms (gaisras, potvynis ir t. t.), gali būti įrodinėjamas liudytojų parodymais nepriklausomai nuo perduoto pasaugoti turto vertės.

436 straipsnis. Pasaugos terminas

Pasaugos sutartis gali būti sudaroma tam tikram terminui, terminui iki pareikalavimo ar nenurodant termino.

Pasaugos davėjas turi teisę bet kada pareikalauti iš saugotojo duoto pasaugoti turto.

Jeigu turtas duotas pasaugoti iki pareikalavimo arba nenurodant termino, tai saugotojas turi teisę bet kada atsisakyti nuo sutarties, bet privalo suteikti pasaugos davėjui pakankamą tomis aplinkybėmis terminą šiam turtui atsiimti.

437 straipsnis. Saugotojo pareigos

Saugotojas privalo imtis turtui saugoti visų priemonių, kurios numatytos sutartyje arba reikalingos turtui išsaugoti.

Saugotojas pagal neatlygintinę pasaugos sutartį, sudarytą tarp piliečių, privalo rūpintis perduotu jam pasaugoti turtu taip pat, kaip ir nuosavu turtu.

Saugotojas neturi teisės naudotis perduotu jam pasaugoti turtu, jeigu ko kita nenumato sutartis.

438 straipsnis. Atlyginimas už pasaugą ir išlaidų atlyginimas saugotojui

Pasaugos sutarčiai esant atlygintinei, saugotojui atlyginimo dydis nustatomas pagal atitinkama tvarka patvirtintas taksas bei tarifus, o jų nesant,–šalių susitarimu.

Pasaugai esant neatlygintinei, pasaugos davėjas privalo atlyginti saugotojui išlaidas, reikalingas turtui išsaugoti.

439 straipsnis. Saugotojo atsakomybė už turto praradimą, trūkumą ar sužalojimą

Saugotojas-organizacija, kuriai pasauga yra vienas iš jos veiklos tikslų, numatytų jos įstatuose (nuostatuose), arba kuri saugo turtą ryšium su savo veikla, atleidžiama nuo atsakomybės už turto praradimą, trūkumą ar sužalojimą tik tuo atveju, kada tai kilo tik dėl nenugalimos jėgos.

Jeigu, pasibaigus pasaugos terminui, numatytam sutartyje arba saugotojo nurodytam šio kodekso 436 straipsnio trečiojoje dalyje nustatyta tvarka, pasaugos davėjas turto neatsiima, tai saugotojas po to atsako už šio turto praradimą, trūkumą ar sužalojimą, tiktai esant jo kaltei.

440 straipsnis. Saugotojo atsakomybės dydis

Jeigu įstatyme arba sutartyje nenumatyta saugotojo pareiga atlyginti nuostolius, kilusius dėl turto praradimo, trūkumo ar sužalojimo, saugotojas atsako:

1) už turto praradimą ir trūkumą–prarasto ar trūkstamo turto verte;

2) už turto sužalojimą–suma, kuria sumažėjo turto vertė.

Jeigu, perduodant į pasaugą, turtas buvo įkainotas ir tas įkainojimas buvo nurodytas sutartyje ar kitokiame saugotojo išduotame dokumente, tai saugotojas atsako įkainojimo suma. Tačiau jeigu įrodyta, kad tikroji prarasto, trūkstamo ar sužaloto turto vertė yra mažesnė už tą sumą, tai saugotojas atsako tikrosios turto vertės suma.

Jeigu dėl sužalojimo, už kurį saugotojas atsako, turto kokybė taip pasikeitė, kad jis nebegali būti naudojamas pagal tiesioginę savo paskirtį, tai pasaugos davėjas turi teisę nuo šio turto atsisakyti ir reikalauti iš saugotojo atlyginti turto vertę, kaip jo praradimo atveju.

441 straipsnis.	Atsakomybė už turto praradimą ar sužalojimą viešbučiuose, bendrabučiuose ir pan.

Viešbučiai, poilsio namai, sanatorijos, bendrabučiai ir panašios organizacijos atsako už piliečių turto, esančio jiems skirtose patalpose, praradimą ar sužalojimą, nors tas turtas, išskyrus pinigus ir brangenybes, nebuvo specialiai perduotas šioms organizacijoms pasaugoti.

442 straipsnis. Termino turtui atsiimti pažeidimo pasekmės

Pasaugos davėjas privalo atsiimti turtą sutartyje nustatytu terminu arba saugotojo pagal šio kodekso 436 straipsnio trečiąją dalį paskirtu terminu.

Jeigu pasaugos davėjas vengia turtą atsiimti, tai saugotojas-pilietis turi teise, teismine tvarka reikalauti, kad tas turtas būtų priverstinai parduotas Lietuvos TSR civilinio proceso kodekso numatoma teismo sprendimams vykdyti tvarka. Jeigu saugotojas yra socialistinė organizacija, tai neatsiimtas turtas parduodamas jos įstatuose (nuostatuose) numatyta tvarka.

Sumos, gautos, pardavus turtą, išmokamos pasaugos davėjui, atskaičius saugotojui priklausančias sumas.

443 straipsnis. Saugotojui padarytų nuostolių atlyginimas

Pasaugos davėjas privalo atlyginti saugotojui nuostolius, padarytus duoto pasaugoti turto savybių, jeigu saugotojas, priimdamas turtą pasaugoti, apie šias savybes nežinojo ir neturėjo žinoti.

444 straipsnis. Pasaugos sutartis saugomų daiktų sumaišymo atvejais

Jeigu keli asmenys atiduoda sumišai pasaugoti daiktus, sutartyje apibrėžtus rūšiniais požymiais, tai atsiranda atidavusiųjų daiktus pasaugoti bendroji dalinė nuosavybė sutinkamai su jų atiduotų pasaugoti daiktų kiekiu.

Jeigu pagal susitarimą tokie daiktai pereina saugotojui nuosavybėn arba operatyviai tvarkyti, tai saugotojas privalo grąžinti pasaugos davėjui tokį pat arba šalių sutartą kiekį tos pat rūšies ir kokybės daiktų.

445 straipsnis. Pasaugos prievolė, atsirandanti pagal įstatymą

Taisyklės, nustatytos šio kodekso 434 straipsnyje, 436 straipsnio antrojoje dalyje, 437 ir 439-443 straipsniuose, atitinkamai taikomos ir tiems pasaugos santykiams, kurie atsiranda pagal įstatymą.

Trisdešimt septintasis skirsnis

PERVEŽIMAS

I. Bendrieji nuostatai

446 straipsnis. Krovinio pervežimo sutartis

Krovinio pervežimo sutartimi transporto organizacija (pervežėjas) įsipareigoja nugabenti siuntėjo patikėtą jai krovinį į paskirties punktą ir išduoti jį turinčiam teisę gauti krovinį asmeniui (gavėjui), o siuntėjas įsipareigoja už krovinio pervežimą sumokėti nustatytą užmokestį.

447 straipsnis. Keleivio pervežimo sutartis

Keleivio pervežimo sutartimi pervežėjas įsipareigoja pervežti keleivį į paskirties punktą, o jeigu keleivis įdavė bagažą,–taip pat nugabenti bagažą į paskirties punktą ir išduoti jį turinčiam teisę gauti bagažą asmeniui; keleivis įsipareigoja sumokėti nustatytą užmokestį už pervežimą, o jeigu įduotas bagažas,–ir už bagažo pervežimą.

448 straipsnis. Krovinių, keleivių ir bagažo pervežimo sąlygos

Krovinių, keleivių ir bagažo pervežimo sąlygas ir šių pervežimų šalių atsakomybę sutinkamai su TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų civilinių įstatymų pagrindais nustato atskirų transporto rūšių įstatai (kodeksai) ir nustatyta tvarka leidžiamos taisyklės.

449 straipsnis. Krovinių pervežimo planas

Valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų krovinių pervežimo sutartis sudaroma, remiantis pervežimų planu, privalomu abiem šalims.

Sudaryti nenumatytų plane krovinių pervežimo sutartis leidžiama transporto įstatų (kodeksų) nustatyta tvarka.

450 straipsnis. Atsakomybė už krovinių pervežimų plano neįvykdymą

Pervežėjas ir siuntėjas atsako turtu už pervežimo priemonių nepateikimą, pervežimo krovinio nepateikimą ir už kitus iš pervežimų plano kylančių pareigų pažeidimus, taip pat už tokius pat pažeidimus šio kodekso 449 straipsnio antrojoje dalyje numatomais atvejais.

451 straipsnis.	Pervežėjo atsakomybė už krovinio ar bagažo praradimą, trūkumą ar sužalojimą

Pervežėjas atsako už priimto pervežti krovinio ir bagažo praradimą, trukumą ir sužalojimą, jeigu neįrodo, kad praradimas, trūkumas ar sužalojimas kilo ne dėl jo kaltės (231 ir 233 straipsniai).

Transporto įstatuose (kodeksuose) gali būti numatomi atvejai, kada pervežėjo kaltę dėl krovinio praradimo, trūkumo ar sužalojimo turi įrodyti gavėjas arba siuntėjas.

452 straipsnis.	Krovinio ir bagažo nugabenimo terminas ir atsakomybė už nugabenimo termino praleidimą

Pervežėjas privalo nugabenti krovinį ar bagažą į paskirties punktą transporto įstatuose (kodeksuose) ar nustatyta tvarka leidžiamose taisyklėse nustatytu terminu. Jeigu nugabenimo terminas nurodyta tvarka nenustatytas, šalys turi teisę nustatyti šį terminą sutartyje.

Pervežėjas atleidžiamas nuo atsakomybės už praleidimą termino kroviniui ar bagažui nugabenti, jeigu terminas praleistas ne dėl jo kaltės.

453 straipsnis. Pretenzijos ir ieškiniai dėl pervežimų

Prieš pareiškiant pervežėjui ieškinį, kylantį iš pervežimo, būtina pareikšti jam pretenziją.

Pretenzijos gali būti pareiškiamos per šešis mėnesius, o pretenzijos dėl baudų ir premijų sumokėjimo–per 45 dienas. Pervežėjas privalo pareikštą pretenziją išnagrinėti ir pranešti pareiškėjui apie jos patenkinimą arba atmetimą per tris mėnesius, o kai pretenzija yra kilusi iš pervežimo, kurį vykdo įvairių transporto rūšių pervežėjai pagal vieną dokumentą,–per šešis mėnesius, ir kai pretenzija yra dėl baudos ar premijos sumokėjimo–per 45 dienas.

Jeigu pretenzija atmetama arba atsakymo negaunama per šiame straipsnyje nustatytą terminą, pareiškėjui duodami ieškiniui pareikšti du mėnesiai nuo tos dienos, kurią gautas atsakymas arba pasibaigė nustatytas atsakyti terminas.

Pervežėjas gali pareikšti siuntėjams, gavėjams arba keleiviams ieškinius, kylančius iš pervežimo, per šešių mėnesių terminą.

Ieškininės senaties terminus ir ieškinių pareiškimo tvarką ginčuose, susijusiuose su pervežimais užsieniniame susisiekime, nustato transporto įstatai (kodeksai) arba tarptautinės sutartys.

454 straipsnis. Pervežėjo atsakomybė už keleivio gyvybės atėmimą arba jo sveikatos sužalojimą

Pervežėjo atsakomybė už keleivio gyvybės atėmimą arba jo sveikatos sužalojimą nustatoma pagal šio kodekso keturiasdešimt antrojo skirsnio taisykles, jeigu įstatymas nenumato didesnės atsakomybės.

II. Krovinių, keleivių ir bagažo pervežimo

automobilių transportu ypatingos taisyklės

455 straipsnis.	Šalių atsakomybė už krovinių pervežimų automobilių transportu plano neįvykdymą

Siuntėjas, nepateikusysis pervežtino automobilių transportu krovinio, turi sumokėti automobilių transporto organizacijai baudą už visą nepateiktą krovinio kiekį, kuris turėjo būti pateiktas pagal pervežimų planą arba vienkartinį užsakymą. Krovinys, kuris buvo siuntėjo pateiktas neatitinkančios pervežimo taisyklių būklės ir nebuvo siuntėjo reikiamai sutvarkytas tokiu terminu, kad būtų galima jį laiku išsiųsti, laikomas nepateiktu.

Automobilių transporto organizacija, nepateikusi siuntėjui transporto priemonių kiekio, pakankamo pervežti pervežimų plane ar priimtame vykdyti vienkartiniame užsakyme numatytam kroviniui, turi sumokėti siuntėjui baudą už visą paruošto išsiųsti krovinio kiekį, kuris pagal planą ar vienkartinį užsakymą turėjo būti išsiųstas, bet nebuvo išsiųstas. Pervežimo priemonių, netinkamų pervežti plane ar vienkartiniame užsakyme numatytam kroviniui, pateikimas prilyginamas transporto priemonių nepateikimui.

Automobilių transporto organizacija ir siuntėjas atleidžiami nuo atsakomybės už pervežimų plano neįvykdymą, jeigu tai įvyko:

1) dėl gaivalinio pobūdžio reiškinių (užpustymai, potvyniai, gaisrai ir pan.);

2) dėl įmonėje įvykusios avarijos, kuri nutraukė įmonės darbą ne mažiau kaip trims paroms;

3) dėl krovinių pervežimo tam tikrais keliais laikino nutraukimo ar apribojimo, nustatyto Lietuvos TSR automobilių transporto įstatuose numatyta tvarka.

Šio straipsnio pirmojoje ir antrojoje dalyse numatomų baudų dydį nustato Lietuvos TSR automobilių transporto įstatai.

456 straipsnis.	Užmokestis už krovinių, keleivių ir bagažo pervežimą automobilių transportu

Užmokesčio už krovinių, keleivių ir bagažo pervežimą automobilių transportu dydis, taip pat rinkliavų už automobilių transporto organizacijų atliekamus su pervežimu susijusius papildomus darbus ir operacijas dydis nustatomas pagal Lietuvos TSR Ministrų Tarybos patvirtintus tarifus.

457 straipsnis. Automobilių transportu pervežamų krovinių pakrovimas ir iškrovimas

Kroviniai pakraunami į automobilį siuntėjo jėgomis ir priemonėmis, o iškraunami gavėjo jėgomis ir priemonėmis, jeigu nenustatyta ko kita automobilių transporto organizacijos susitarimu su siuntėju arba atitinkamai su gavėju.

Kroviniams pakrauti ir iškrauti siuntėjo ir gavėjo priemonėmis terminai nustatomi Lietuvos TSR automobilių transporto įstatuose numatyta tvarka.

Už automobilių transporto priemonių prastovą, pakraunant ir iškraunant, virš nustatytų maksimalių laiko normų dėl siuntėjo ar gavėjo kaltės, taip pat už kitokias automobilių transporto priemonių prastovas dėl siuntėjo ar gavėjo kaltės siuntėjas ar gavėjas moka automobilių transporto organizacijai tarifais nustatyto dydžio baudą.

458 straipsnis.	Automobilių transporto organizacijos atsakomybės už krovinio ar bagažo praradimą, trūkumą ir sužalojimą dydis

Už žalą, padarytą, pervežant krovinį ar bagažą automobilių transportu, pervežėjas (automobilių transporto organizacija) atsako:

1) krovinį ar bagažą praradus arba esant jo trūkumui,–prarasto arba trūkstamo krovinio ar bagažo vertės dydžiu;

2) krovinį ar bagažą sužalojus,–sumos, kuria sumažėjo jo vertė, dydžiu;

3) praradus krovinį ar bagažą, įteiktą pervežti, pareiškiant jo vertę,–pareikštosios krovinio ar bagažo vertės dydžiu. Tačiau jeigu įrodyta, kad pareikštoji krovinio ar bagažo vertė yra mažesnė už tikrąją vertę, tai pervežėjas atsako tikrosios jo vertės dydžiu.

Jeigu dėl sužalojimo, už kurį automobilių transporto organizacija atsako (451 straipsnis), krovinio ar bagažo kokybė tiek pasikeitė, kad jo nebegalima naudoti pagal tiesioginę jo paskirtį, krovinio ar bagažo gavėjas turi teisę nuo jo atsisakyti ir pareikalauti atlyginti už jo praradimą.

Jeigu krovinys ar bagažas, už kurio praradimą ar trūkumą automobilių transporto organizacija sumokėjo atitinkamą atlyginimą, paskiau surandamas, tai gavėjas (siuntėjas) turi teisę pareikalauti, kad tas krovinys ar bagažas būtų jam išduotas; tokiu atveju jis turi grąžinti atlyginimą, gautą už krovinio praradimą ar trūkumą.

459 straipsnis. Automobilių transporto organizacijų atsakomybė už termino praleidimą

Baudų, imamų iš automobilių transporto organizacijų už praleidimą termino kroviniui ar bagažui nugabenti, dydį nustato Lietuvos TSR automobilių transporto įstatai priklausomai nuo termino praleidimo trukmės.

Baudos už termino kroviniui ar bagažui nugabenti praleidimą sumokėjimas neatleidžia automobilių transporto organizacijos nuo atsakomybės už krovinio ar bagažo trūkumą arba sužalojimą, kilusį dėl to termino praleidimo.

460 straipsnis.	Pervežimo sutarties nutraukimas, keleivio reikalavimu, tarpmiestiniame automobilių susisiekime

Keleivis turi teisę atsisakyti nuo pervežimo sutarties tarpmiestiniame automobilių susisiekime ir, grąžinęs bilietą prieš autobuso (maršrutinio taksi) išvykimą, gauti sumokėtus už jį pinigus:

1) jeigu autobusas (taksi) daugiau kaip viena valanda vėluoja išvykti;

2) jeigu keleiviui suteikiama autobuse (taksi) žemesnės klasės vieta, negu ta, kuriai jam parduotas bilietas;

3) kitais atvejais, kuriuos nustato Lietuvos TSR automobilių transporto įstatai.

Jeigu važiavimas nutraukiamas dėl ligos ar nelaimingo atsitikimo, keleiviui grąžinamas užmokestis už pervežimą proporcingai likusiam pervežimo atstumui.

461 straipsnis. Kitos pervežimo automobilių transportu sąlygos

Kitas krovinių, keleivių ir bagažo pervežimo automobilių transportu sąlygas ir tų pervežimų šalių atsakomybę nustato, sutinkamai su šiuo kodeksu, Lietuvos TSR automobilių transporto įstatai, tvirtinami Lietuvos TSR Ministrų Tarybos, ir nustatyta tvarka leidžiamos taisyklės.

Trisdešimt aštuntasis skirsnis

VALSTYBINIS DRAUDIMAS

462 straipsnis. Draudimo rūšys

Valstybinis draudimas vykdomas privalomojo ir laisvojo draudimo forma.

463 straipsnis. Privalomasis draudimas

Privalomai draustinas įstatyme nurodomas turtas įstatymo nustatomomis sąlygomis.

Pagal privalomąjį draudimą draudimo organizacija, įvykus įstatymo numatomam atsitikimui (draudimo atsitikimui), atlygina draudėjui ar kitam asmeniui, kuriam priklauso apdraustasis turtas, jo turėtą žalą: turtui visiškai žuvus,–visa draudiminio užtikrinimo suma, o turtą dalinai sužalojus,–atitinkama draudiminio užtikrinimo dalimi. Draudėjas privalo mokėti nustatytas draudimo įmokas.

Privalomojo asmens draudimo rūšis nustato TSR Sąjungos įstatymai.

464 straipsnis. Laisvojo draudimo sutartis

Laisvojo draudimo sutartimi draudimo organizacija įsipareigoja, įvykus sutartyje nurodytam atsitikimui (draudimo atsitikimui):

pagal turto draudimą–atlyginti draudėjui ar kitam asmeniui, kurio naudai sudaryta sutartis, turėtą žalą (išmokėti draudimo atlyginimą) sutartyje sulygtos sumos (draudimo sumos) ribose, o kada turtas apdraustas ne visa verte,–atitinkamą žalos dalį, jeigu ko kita nenumato draudimo taisyklės;

pagal asmens draudimą–sumokėti draudėjui ar kitam asmeniui, kurio naudai sudaryta sutartis, sutartyje sulygtą draudimo sumą, neatsižvelgiant į sumas, priklausančias jam pagal valstybinį socialinį draudimą, socialinį aprūpinimą, ir į sumas, priklausančias žalos atlyginimo tvarka.

Draudėjas įsipareigoja mokėti sutartyje nustatytas draudimo įmokas.

465 straipsnis.	Draudėjo teisių atsakingo už padarytą žalą asmens atžvilgiu perėjimas draudimo organizacijai

Draudimo organizacijai, sumokėjusiai draudimo atlyginimą pagal turto draudimą, pereina tos sumos ribose reikalavimo teisė, kurią draudėjas (ar kitas asmuo, gavusis draudimo atlyginimą) turi atsakingo už padarytą žalą asmens atžvilgiu.

466 straipsnis. Draudimo taisyklės

Draudimo taisyklės tvirtinamos TSRS Ministrų Tarybos nustatoma tvarka.

Trisdešimt devintasis skirsnis

ATSISKAITYMO IR KREDITAVIMO SANTYKIAI

467 straipsnis. Atsiskaitymai tarp organizacijų

Pagal prievoles tarp valstybinių organizacijų, kolūkių ir kitokių kooperatinių bei kitų visuomeninių organizacijų mokama, atsiskaitant, ne grynais pinigais per kredito įstaigas, kuriose šios organizacijos sutinkamai su įstatymu laiko savo lėšas. Atsiskaitymų tvarką ir formas nustato TSR Sąjungos įstatymai.

Atsiskaitymai grynais pinigais tarp valstybinių organizacijų, kolūkių ir kitokių kooperatinių bei kitų visuomeninių organizacijų leidžiami TSR Sąjungos įstatymų nustatomais atvejais ir jų nustatomose ribose.

468 straipsnis.	Disponavimas lėšomis, laikomomis organizacijų sąskaitose kredito įstaigose

Organizacijos disponuoja lėšomis, esančiomis jų sąskaitose kredito įstaigose, sutinkamai su tiksline tų lėšų paskirtimi.

Lėšos, reikalingos išmokėti darbo užmokesčiui ir jam prilygintoms išmokoms, duodamos iš organizacijos sąskaitos nepriklausomai nuo to, ar yra kurių nors pretenzijų į sąskaitos savininką. Išimtis iš šios taisyklės gali nustatyti TSRS Ministrų Taryba.

Be organizacijos sutikimo nurašyti lėšas, esančias jos sąskaitoje kredito įstaigoje, leidžiama tik TSR Sąjungos įstatymų numatytais atvejais.

Patenkinant pretenzijas, laikomasi eilės, kurią nustato TSR Sąjungos įstatymai.

469 straipsnis. Organizacijų kreditavimas

Valstybinės organizacijos, kolūkiai ir kitokios kooperatinės bei kitos visuomeninės organizacijos kredituojamos pagal patvirtintus planus, TSRS valstybiniam bankui ir kitiems TSRS bankams duodant joms tikslines terminuotas paskolas TSR Sąjungos įstatymų nustatyta tvarka.

Vienai organizacijai kredituoti kitą natūra ar pinigais, konkrečiai imant,–ir duoti avansus, leidžiama tiktai TSR Sąjungos įstatymų nustatytais atvejais.

Sąlygas ir tvarką, kuria vienas kolūkis kredituoja kitą, teikdamas gamybinę pagalbą, nustato Lietuvos TSR įstatymai.

470 straipsnis. Bankinės paskolos piliečiams

TSRS bankai piliečiams paskolas duoda TSR Sąjungos įstatymų nustatomais atvejais ir tvarka.

471 straipsnis. Piliečių indėliai kredito įstaigose

Piliečiai gali laikyti lėšas valstybinėse darbo taupomosiose kasose ir kitose kredito įstaigose, disponuoti indėliais, gauti už indėlius pajamas procentų ar laimėjimų pavidalu, atlikinėti atsiskaitymus ne grynais pinigais sutinkamai su kredito įstaigų įstatais ir nustatyta tvarka išleistomis taisyklėmis.

Valstybė garantuoja indėlių slaptumą, jų saugumą ir išmokėjimą pirmu indėlininko pareikalavimu.

Tvarką, kuria disponuojama indėliais, įdėtais į valstybines darbo taupomąsias kasas ir kitas kredito įstaigas, nustato jų įstatai ir šio straipsnio pirmojoje dalyje nurodytos taisyklės.

Į piliečių indėlius valstybinėse darbo taupomosiose kasose ir TSRS valstybiniame banke išieškojimas gali būti nukreipiamas, remiantis teismo nuosprendžiu ar sprendimu, kuriuo patenkintas civilinis ieškinys, kylantis iš baudžiamosios bylos, arba teismo sprendimu pagal ieškinį dėl alimentų išieškojimo (nesant uždarbio ar kitokio turto, į kurį galima nukreipti išieškojimą) ar dėl pasidalijimo indėlio, kuris yra jungtinis sutuoktinių turtas. Piliečių indėliai tose kredito įstaigose gali būti konfiskuojami, remiantis įsiteisėjusiu nuosprendžiu arba pagal įstatymą priimtu nutarimu konfiskuoti turtą.

Keturiasdešimtasis skirsnis

JUNGTINE VEIKLA

472 straipsnis. Jungtinės veiklos sutarties sąvoka

Jungtinės veiklos sutartimi du ar keli asmenys įsipareigoja bendrai veikti bendram ūkiniam tikslui pasiekti, kaip antai: pastatyti ir eksploatuoti tarpkolūkinę arba valstybinę-kolūkinę įmonę ar įstaigą, neperduodamą operatyviai tvarkyti organizacijai, kuri yra juridinis asmuo, pastatyti vandens ūkio įrenginius ir įtaisus, nutiesti kelius, pastatyti sporto įrenginius, mokyklas, gimdymo namus, gyvenamuosius namus ir pan.

Piliečiai gali sudaryti jungtinės veiklos sutartį tiktai asmeniniams buitiniams savo poreikiams tenkinti.

Jungtinės veiklos sutartys tarp piliečių ir socialistinių organizacijų neleidžiamos.

473 straipsnis. Sutarties dalyvių bendrų reikalų tvarkymas

Jungtinės veiklos sutarties dalyvių bendri reikalai tvarkomi bendru jų susitarimu.

Jeigu jungtinės veiklos sutarties dalyviai tarpusavio susitarimu vadovauti jungtinei jų veiklai paveda vienam iš sutarties dalyvių, tai šis dalyvis įpareigojamas taip pat ir tvarkyti bendrus sutarties dalyvių reikalus.

Asmuo, kuriam pavesta tvarkyti bendrus jungtinės veiklos sutarties dalyvių reikalus, veikia pagal kitų sutarties dalyvių duotą įgaliojimą.

474 straipsnis. Bendras sutarties dalyvių turtas

Pasiekti tikslui, nurodytam šio kodekso 472 straipsnyje, jungtinės veiklos sutarties dalyviai įneša įnašus pinigais ar kitu turtu arba dalyvaudami savo darbu. Jeigu sutartyje nenustatyta ko kita, tariama, kad visų dalyvių įnašai yra lygūs.

Sutarties dalyvių įnašai pinigais ar kitokiu turtu, taip pat turtas, sukurtas ar įgytas kaip jungtinės jų veiklos rezultatas, yra bendroji dalinė jų nuosavybė.

Jungtinės veiklos sutarties dalyvis neturi teisės disponuoti savo dalimi bendrame turte be kitų sutarties dalyvių sutikimo.

475 straipsnis. Sutarties dalyvių bendros išlaidos ir nuostoliai

Tvarką, kuria padengiamos išlaidos, numatytos jungtinės veiklos sutartyje, ir nuostoliai, atsiradę kaip jungtinės veiklos rezultatas, nustato jungtinės veiklos sutartis.

Jeigu sutartyje tokia tvarka nenumatyta, tai bendros išlaidos ir nuostoliai padengiami iš bendro sutarties dalyvių turto, o trūkstamos sumos išdėstomos sutarties dalyviams proporcingai jų įnašams į bendrą turtą.

476 straipsnis. Atskirų jungtinės veiklos rūšių taisyklės

Atskiras jungtinės veiklos rūšis reguliuoja sutinkamai su šiuo kodeksu Lietuvos TSR Ministrų Tarybos nutarimai.

Keturiasdešimt pirmasis skirsnis

KONKURSAS

477 straipsnis. Konkurso paskelbimas

Valstybinės, kooperatinės ar kitos visuomeninės organizacijos viešas pažadėjimas sumokėti specialų atlyginimą (premiją) už geriausią tam tikro darbo atlikimą (konkurso paskelbimas) įpareigoja šią organizaciją sumokėti pažadėtą atlyginimą asmeniui, kurio darbas pripažintas vertu atlyginimo pagal konkurso sąlygas.

Konkurso paskelbime turi būti išdėstyta užduotis, jos įvykdymo terminas, atlyginimo dydis, darbų pateikimo vieta, palyginamojo įvertinimo tvarka ir laikas; jame gali būti taip pat ir kitos konkurso sąlygos.

Konkursą gali paskelbti organizacijos, kurioms tą teisę suteikia jų įstatai (nuostatai) arba TSR Sąjungos įstatymai ar Lietuvos TSR Ministrų Tarybos nutarimas.

478 straipsnis. Konkurso sąlygų pakeitimas

Pakeisti konkurso sąlygas leidžiama tiktai nustatyto darbams pateikti termino pirmosios pusės ribose.

Apie konkurso sąlygų pakeitimą turi būti pranešama konkurso dalyviams ta pačia tvarka, kuria buvo paskelbtas konkursas.

479 straipsnis. Nutarimas mokėti atlyginimą

Nutarimas mokėti atlyginimą (premijas) turi būti priimamas ir pranešamas konkurso dalyviams konkurso paskelbime nustatytu terminu bei tvarka.

480 straipsnis.	Naudojimasis konkurso premijuotais mokslo, literatūros, meno ir architektūros kūriniais

Jeigu konkursas paskelbtas mokslo, literatūros, meno ar architektūros kūriniui sukurti, tai konkursą paskelbusi organizacija įgyja teisę naudotis premijuotais kūriniais konkurso paskelbime numatytu būdu. Tų kūrinių autoriams paliekama teisė gauti atlyginimą už naudojimąsi kūriniu (519 straipsnis), jeigu ko kita nenustatyta konkurso paskelbime.

481 straipsnis. Pateiktų darbų grąžinimas konkurso dalyviams

Paskelbusioji konkursą organizacija privalo grąžinti konkurso dalyviams darbus, už kuriuos neskirtas atlyginimas (premija), jeigu ko kita nenumatyta konkurso paskelbime.

482 straipsnis.	Konkurso dalyviams nuostolių atlyginimas, organizacijai nesilaikius konkurso taisyklių

Jeigu paskelbusioji konkursą organizacija nesilaiko paskelbtos darbų palyginamojo įvertinimo tvarkos ar termino, tai laiku pateikto ir atitinkančio kitus konkurso reikalavimus darbo autorius įgyja teisę gauti padarytų jam nuostolių atlyginimą. Nuostolių dydį, esant ginčui, nustato teismas, vadovaudamasis autoriaus įdėto darbo kokybe bei kiekiu ir jo sunaudotų medžiagų kaina pagal nustatytas normas bei įkainius.

Keturiasdešimt antrasis skirsnis

PRIEVOLĖS, ATSIRANDANČIOS DĖL ŽALOS PADARYMO

483 straipsnis. Bendrieji atsakomybės už žalos padarymą pagrindai

Žalą, padarytą piliečio asmenybei ar turtui, taip pat žalą, padarytą organizacijai, turi pilnutinai atlyginti ją padariusysis asmuo.

Padariusysis žalą asmuo atleidžiamas nuo jos atlyginimo, jeigu įrodo, kad žala padaryta ne dėl jo kaltės.

Žala, padaryta teisėtais veiksmais, turi būti atlyginama tik įstatymo numatytais atvejais.

484straipsnis. Organizacijos atsakomybė už žalą, padarytą dėl jos darbuotojų kaltės

Organizacija privalo atlyginti žalą, padarytą dėl jos darbuotojų kaltės, jiems einant savo darbines (tarnybines) pareigas.

485 straipsnis.	Atsakomybė už žalą, padarytą neteisėtais valstybinių ir visuomeninių organizacijų, taip pat pareigūnų veiksmais administracinio valdymo srityje

Žala, padaryta piliečiui neteisėtais valstybinių ir visuomeninių organizacijų, taip pat pareigūnų, jiems einant tarnybines pareigas, veiksmais administracinio valdymo srityje, atlyginama bendrais pagrindais (šio kodekso 483 ir 484 straipsniai), jeigu įstatymas nenumato ko kita. Už žalą, tokiais veiksmais padarytą organizacijoms, atsakomybė atsiranda įstatymo nustatyta tvarka45 485 ir 486 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

486 straipsnis.	Žalos, padarytos neteisėtais kvotos, tardymo, prokuratūros ir teismo veiksmais, atlyginimas

Žalą, piliečiui padarytą dėl neteisėto nuteisimo, neteisėto patraukimo baudžiamojon atsakomybėn, neteisėto suėmimo kardomosios priemonės taikymo tvarka, neteisėto administracinės nuobaudos–suėmimo arba pataisos darbų–paskyrimo, valstybė atlygina visa apimtimi, nepriklausomai nuo kvotos, parengtinio tardymo, prokuratūros organų pareigūnų ir teismo kaltės, įstatymo nustatyta tvarka 1.

487 straipsnis. Žala, padaryta būtinosios ginties būklėje

Neprivalo būti atlyginama žala, padaryta būtinosios ginties sąlygomis užpuolusiajam, jeigu šiuo atveju nebuvo peržengtos būtinosios ginties ribos.

488 straipsnis. Atsakomybė už žalą, padarytą būtinojo reikalingumo būklėje

Žalą, padarytą būtinojo reikalingumo būklėje, turi atlyginti asmuo, kurio interesais atlikti padariusieji žalą veiksmai. Tačiau teismas, atsižvelgdamas į aplinkybes, kuriomis buvo padaryta toji žala, gali šį asmenį visiškai ar dalinai atleisti nuo žalos atlyginimo.

489 straipsnis.	Atsakomybė už žalą, padarytą nepilnamečių iki penkiolikos metų amžiaus

Už žalą, padarytą nepilnamečio iki penkiolikos metų amžiaus, atsako jo tėvai, įtėviai ar globėjas, jeigu neįrodo, kad žala atsirado ne dėl jų kaltės.

Jeigu nepilnametis iki penkiolikos metų amžiaus padaro žalą tuo metu, kai jis yra mokymo, auklėjimo ar gydymo įstaigos priežiūroje, už tą žalą atsako šios organizacijos, jeigu neįrodo, kad žala atsirado ne dėl jų kaltės.

490 straipsnis.	Atsakomybė už žalą, padarytą nepilnamečio nuo penkiolikos iki aštuoniolikos metų amžiaus

Nepilnametis nuo penkiolikos iki aštuoniolikos metų amžiaus už savo padarytą žalą atsako bendrais pagrindais (483, 493 straipsniai).

Tais atvejais, kai nepilnametis nuo penkiolikos iki aštuoniolikos metų amžiaus neturi turto ar uždarbio, pakankamo atlyginti jo padarytai žalai, atitinkamą žalos dalį turi atlyginti jo tėvai, įtėviai ar rūpintojas (192 straipsnis), jeigu jie neįrodo, kad žala atsirado ne dėl jų kaltės.

Šita jų pareiga pasibaigia, kai padariusysis žalą asmuo pasiekia pilnametystę, taip pat kai jis, prieš pasiekdamas pilnametystę, įgyja turtą arba uždarbį, pakankamą žalai atlyginti.

491 straipsnis. Atsakomybė už žalą, padarytą pripažinto neveiksniu piliečio

Už žalą, padarytą pripažinto neveiksniu piliečio, atsako jo globėjas arba organizacija, privalanti ji prižiūrėti, jeigu neįrodo, kad žala atsirado ne dėl jų kaltės.

492 straipsnis.	Atsakomybė už žalą, padarytą piliečio, negalinčio suprasti savo veiksmų reikšmės

Veiksnus pilietis, padariusysis žalą tokioje būsenoje, kada jis negalėjo suprasti savo veiksmų reikšmės ar valdyti jų, neatsako už savo padarytą žalą. Tačiau jis neatleidžiamas nuo atsakomybės, jeigu pats sudarė sau tokią būseną, vartodamas alkoholinius gėrimus ar narkotikus arba kitokiu būdu.

493 straipsnis. Atsakomybė už žalą, padarytą didesnio pavojaus šaltinio

Organizacijos ir piliečiai, kurių veikla susijusi su didesniu pavojumi aplinkiniams asmenims (transporto organizacijos, pramonės įmonės, statybos, automobilių valdytojai ir pan.), privalo atlyginti žalą, padarytą didesnio pavojaus šaltinio, jeigu neįrodo, kad žala atsirado dėl nenugalimos jėgos arba nukentėjusiojo tyčios.

494 straipsnis. Atsakomybė už žalą, padarytą kelių asmenų bendrai

Asmenys, bendrai padarę žalą, atsako nukentėjusiajam solidariai.

495 straipsnis. Regreso į padariusį žalą asmenį teisė

Asmuo, atlyginęs žalą, padarytą kito asmens, turi į padariusį žalą asmenį regreso (atgręžtinio reikalavimo) teisę tokio dydžio, kiek išmokėjo atlyginimo, jeigu įstatymas nenustato kitokio dydžio.

Tėvai, įtėviai, globėjas ar rūpintojas, taip pat šio kodekso 489 ir 491 straipsniuose nurodytos organizacijos, atlyginę žalą, padarytą nepilnamečio ar pripažinto neveiksniu piliečio, neturi regreso teisės į šį pilietį.

496 straipsnis. Žalos atlyginimo būdas ir dydis

Priteisdamas žalos atlyginimą, teismas, arbitražas ar trečiųjų teismas, sutinkamai su bylos aplinkybėmis, įpareigoja atsakingą už žalą asmenį atlyginti ją natūra (pateikti tos pat rūšies ir kokybės daiktą, pataisyti sužalotą daiktą ir pan.) arba pilnutinai atlyginti padarytus nuostolius (227 straipsnis).

497 straipsnis.	Atsižvelgimas į nukentėjusiojo kaltę ir padariusio žalą asmens turtinę padėtį

Jeigu paties nukentėjusiojo didelis neatsargumas padėjo žalai atsirasti arba jai padidėti, tai priklausomai nuo nukentėjusiojo kaltės laipsnio (o esant padariusiojo žalą kaltei,–ir priklausomai nuo jo kaltės laipsnio) atlyginimas, jeigu TSRS įstatymas nenumato ko kita, turi būti sumažinamas arba reikalavimas atlyginti žalą turi būti atmetamas 46 497 straipsnio pirmoji dalis-su pakeitimais, padarytais 1973 m. balandžio 25 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1973, Nr. 12-107). .

Teismas gali sumažinti piliečio padarytos žalos atlyginimą priklausomai nuo turtinės jo padėties.

498 straipsnis. Žalos atlyginimas sveikatos sužalojimo atveju

Jeigu pilietis suluošintas ar kitaip sužalota jo sveikata, tai organizacija ar pilietis, atsakingi už žalą, privalo atlyginti nukentėjusiajam uždarbį, kurio jis nustojo dėl darbingumo netekimo ar sumažėjimo, taip pat išlaidas, turėtas dėl sveikatos sužalojimo (pagerintas maitinimasis, protezavimas, slaugymas, jei slaugė pašaliniai asmenys, ir pan.).

Jeigu piliečio sveikatai žala padaryta dėl tyčinio nusikalstamo veiksmo (išskyrus atvejus, kai žala padaryta viršijus būtinosios ginties ribas arba staiga didžiai susijaudinus dėl nukentėjusiojo neteisėtų veiksmų), nuteistas už šį veiksmą asmuo privalo atlyginti valstybei lėšas, išleistas nukentėjusiojo stacionariniam gydymui47 498 straipsnio antroji dalis-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-311). .

499 straipsnis.	Atsakomybė už piliečio sveikatos sužalojimą ir gyvybės atėmimą tais atvejais, kai padariusysis žalą privalo mokėti už tą pilietį draudimo įnašus

Jeigu darbuotojas ryšium su savo darbinių (tarnybinių) pareigų ėjimu suluošintas arba kitaip sužalota jo sveikata dėl organizacijos arba piliečio, privalančių mokėti už jį valstybinio socialinio draudimo įnašus, kaltės, ši organizacija arba pilietis turi atlyginti nukentėjusiajam žalą tik tiek, kiek ji viršija jo gaunamos pašalpos arba po jo sveikatos sužalojimo paskirtos jam ir faktiškai jo gaunamos pensijos sumą. Išimtis iš šios taisyklės gali nustatyti TSR Sąjungos įstatymai.

Nukentėjusiojo mirties atveju teisę į žalos atlyginimą turi nedarbingi asmenys, kurie buvo mirusiojo išlaikomi arba jo mirties dieną turėjo teisę gauti iš jo išlaikymą, taip pat mirusiojo vaikas, gimęs po jo mirties. Šiems asmenims žala atlyginama tokio dydžio, kokia buvo nukentėjusiojo asmens uždarbio dalis, kurią jie gaudavo ar turėjo teisę gauti savo išlaikymui, nukentėjusiajam esant gyvam.

Žala atlyginama:

nepilnamečiams–iki jiems sueis šešiolika metų, o besimokantiems–aštuoniolika metų;

moterims, vyresnėms kaip penkiasdešimt penkerių metų, ir vyrams, vyresniems kaip šešiasdešimt metų,–iki gyvos galvos;

invalidams–invalidumo laikui;

mirusiojo sutuoktiniui ar tėvui (motinai), nepriklausomai nuo jo amžiaus ir darbingumo, jeigu jis nedirba ir prižiūri mirusiojo vaikus, vaikaičius, brolius ar seseris, kuriems nėra suėję aštuoneri metai amžiaus,–iki jiems sueis aštuoneri metai amžiaus.

500 straipsnis.	Atsakomybė už piliečio sveikatos sužalojimą ir gyvybės atėmimą tais atvejais, kai padariusysis žalą asmuo neprivalo mokėti draudimo įnašų

Jeigu pilietį, draustiną valstybinio socialinio draudimo būdu, suluošino ar kitaip sužalojo jo sveikatą organizacija arba pilietis, neprivalantys mokėti už nukentėjusįjį valstybinio socialinio draudimo įnašų, tai ši organizacija arba pilietis turi atlyginti nukentėjusiajam žalą pagal šio kodekso 483, 484 ir 493 straipsniuose nustatytas taisykles tik tiek, kiek ji viršija nukentėjusiojo gaunamos pašalpos arba po jo sveikatos sužalojimo paskirtos jam ir faktiškai jo gaunamos pensijos sumą.

Nukentėjusiojo mirties atveju teisę į žalos atlyginimą turi asmenys, nurodyti šio kodekso 499 straipsnio antrojoje dalyje. Žalos atlyginimo dydis tokiu atveju nustatomas pagal šio kodekso 499 straipsnio antrąją dalį, o žalos atlyginimo terminai–pagal to paties straipsnio trečiąją dalį to paties straipsnio trečiojoje dalyje nurodytiems terminams.

501 straipsnis. Atlyginimas žalos, susijusios su piliečio, kuriam nepaskirta pašalpa ar pensija, sveikatos sužalojimu

Jeigu piliečiui, draustinam valstybinio socialinio draudimo būdu, nepaskirta pašalpa ar pensija ryšium su jo suluošinimu ar kitokiu jo sveikatos sužalojimu, tai organizacija arba pilietis, atsakingi už padarytą žalą (483, 484 ir 493 straipsniai), privalo atlyginti visą jo turėtą žalą (498 straipsnis).

502 straipsnis. Regresiniai socialinio draudimo ir aprūpinimo organų reikalavimai

Organizacija arba pilietis, atsakingi už padarytą žalą, privalo pagal regresinį valstybinio socialinio draudimo arba socialinio aprūpinimo organo reikalavimą atlyginti pašalpų arba pensijų sumas, kurios išmokėtos asmenims, nurodytiems šio kodekso 499 ir 500 straipsniuose. Tokį pat regresinį reikalavimą gali pareikšti kolūkis, teikiantis pensijinį aprūpinimą šio kodekso 503 straipsnyje nurodytiems piliečiams.

Tais atvejais, kai žalos atlyginimas sumažinamas (497 straipsnis), atitinkamai sumažinamas ir atlyginimas pagal regresinį reikalavimą.

503 straipsnis.	Atsakomybė už socialinio draudimo būdu nedraustino piliečio sveikatos sužalojimą ir gyvybės atėmimą

Tais atvejais, kada suluošintas nedraustinas valstybinio socialinio draudimo būdu pilietis arba padaryta jo sveikatai kitokia žala, atsakingi už padarytą žalą organizacija ar pilietis privalo atlyginti nukentėjusiajam išlaidas, susijusias su jo sveikatos atstatymu, taip pat žalą, atsiradusią dėl to, kad jis neteko darbingumo ar tas darbingumas sumažėjo. Žalos dydis apskaičiuojamas pagal atitinkamos darbininkų arba tarnautojų kategorijos uždarbio dydį, jeigu ko kita nenumato įstatymas.

Jeigu suluošintas kolūkietis arba padaryta jo sveikatai kitokia žala, tai atsakingieji už padarytą žalą organizacija arba pilietis privalo atlyginti nukentėjusiajam išlaidas, susijusias su jo sveikatos atstatymu, taip pat žalą, atsiradusią dėl to, kad nukentėjusysis neteko pajamų iš dalyvavimo visuomeniniame kolūkio ūkyje, arba šių pajamų dalį, kuria jos viršija sumą, nukentėjusiojo gaunamą kolūkiečiams nustatyta pensijinio aprūpinimo tvarka.

Nukentėjusiojo mirties atveju teisę į atlyginimą žalos, apskaičiuojamos aukščiau nurodyta tvarka, turi piliečiai, nurodyti šio kodekso 499 straipsnio antrojoje dalyje. Žalos atlyginimo dydis nustatomas pagal šio kodekso 499 straipsnio antrąją dalį, o žalos atlyginimo terminai–pagal to paties straipsnio trečiąją dalį.

504 straipsnis.	Žalos atlyginimas, sužalojus sveikatą piliečiui, kuriam nėra suėję penkiolikos metų amžiaus

Jeigu suluošintas pilietis, nepasiekusysis penkiolikos metų amžiaus ir neturintis uždarbio, arba padaryta jo sveikatai kitokia žala, tai atsakingieji už žalą organizacija ar pilietis privalo atlyginti išlaidas, susijusias su nukentėjusiojo sveikatos sužalojimu.

Nukentėjusiajam suėjus penkiolikai metų amžiaus, atsakingi už žalą organizacija ar pilietis privalo atlyginti jam taip pat žalą, susijusią su jo darbingumo netekimu ar sumažėjimu, pagal nekvalifikuoto darbininko vidutinio uždarbio toje vietovėje dydį.

Jeigu pilietis, kuriam nėra suėję penkiolikos metų amžiaus, jo sveikatos sužalojimo momentu turėjo uždarbį, tai žala jam turi būti atlyginama pagal to uždarbio dydį, bet ne mažesnį, kaip minimalus nekvalifikuoto darbininko uždarbis toje vietovėje.

Pradėjęs dirbti sutinkamai su savo įgyta kvalifikacija, nukentėjusysis turi teisę reikalauti padidinti žalos, susijusios su jo darbingumo sumažėjimu dėl sveikatos sužalojimo, atlyginimą pagal jo kvalifikacijos darbuotojo darbo užmokesčio dydį.

505 straipsnis.	Atlyginimo dydžio pakeitimas, nukentėjusiojo reikalavimu, pasikeitus jo darbingumo būklei

Dalinai netekusis darbingumo nukentėjusysis turi teisę bet kada reikalauti iš organizacijos ar piliečio atsakingų už jo suluošinimą ar kitokį jo sveikatos sužalojimą, atitinkamai padidinti atlyginimą, jeigu jo darbingumas ryšium su sveikatos sužalojimu paskiau sumažėjo, lyginant su tuo darbingumu, kuris buvo jam likęs tuo metu, kai priteistas jam žalos atlyginimas, arba jeigu sumažinta pensija, jo gaunama valstybinio socialinio draudimo tvarka.

506 straipsnis.	Atlyginimo dydžio pakeitimas asmenų, iš kurių priteistas žalos atlyginimas, reikalavimu

Organizacija ar pilietis, iš kurių priteistas atlyginimas žalos, susijusios su nukentėjusiojo asmens darbingumo sumažėjimu dėl jo suluošinimo ar kitokio jo sveikatos sužalojimo, turi teisę bet kada reikalauti atitinkamai sumažinti priteistą atlyginimą, jeigu nukentėjusiojo darbingumas padidėjo, lyginant su tuo darbingumu, kuris buvo jam likęs tuo metu, kai priteistas jam žalos atlyginimas, arba jeigu padidinta pensija, jo gaunama valstybinio socialinio draudimo tvarka.

507 straipsnis. Žalos atlyginimo mokėjimas

Žala atlyginama nuo jos padarymo dienos, o jeigu žala iškilo aikštėn vėliau,–nuo žalos iškilimo aikštėn dienos.

Jeigu asmenys, turintys teisę į žalos atlyginimą, kreipiasi dėl žalos atlyginimo, praėjus trejiems metams nuo jos padarymo dienos, tai atlyginimas mokamas nuo kreipimosi dienos.

Žala, susijusi su nukentėjusiojo asmens darbingumo sumažėjimu, taip pat žala, susijusi su gyvybės atėmimu, atlyginama kasmėnesiniais mokėjimais.

508 straipsnis.	Žalos atlyginimas, pasibaigus įpareigotam atlyginti žalą juridiniam asmeniui

Reorganizavus juridinį asmenį, įpareigotą atlyginti žalą, susijusią su piliečio sveikatos sužalojimu ar jo gyvybės atėmimu, reikalavimai atlyginti žalą pareiškiami juridinio asmens teisių perėmėjui.

Juridinį asmenį likvidavus, nukentėjusiajam priklausantys mokėjimai, nurodyti šio straipsnio pirmojoje dalyje, turi būti kapitalizuojami pagal valstybinio draudimo taisykles ir įnešami draudimo organizacijai, kad ši išmokėtų juos nustatytu dydžiu ir tvarka.

Jeigu šio straipsnio antrojoje dalyje numatytas mokėjimų kapitalizavimas yra negalimas, tai šio straipsnio pirmojoje dalyje nurodyti reikalavimai atlyginti žalą pareiškiami aukštesnei likviduoto juridinio asmens organizacijai arba organizacijai, nurodytai sprendime likviduoti juridinį asmenį.

509 straipsnis. Ieškiniams dėl žalos atlyginimo senaties termino eigos sustabdymas

Ieškiniams dėl atlyginimo žalos, susijusios su sveikatos sužalojimu ar gyvybės atėmimu, senaties termino eiga sustabdoma, be aplinkybių, nurodytų šio kodekso 88 straipsnyje, taip pat ir 499 bei 500 straipsniuose išvardytų piliečių kreipimusi į atitinkamą organą dėl pensijos ar pašalpos skyrimo,–iki pensijos ar pašalpos skyrimo arba atsisakymo jas skirti.

510 straipsnis. Laidojimo išlaidų atlyginimas

Jeigu nukentėjusysis miršta, jo laidojimo išlaidas atlygina jas padariusiam asmeniui ta organizacija ar pilietis, kurie yra atsakingi už žalą, susijusią su nukentėjusiojo gyvybės atėmimu.

Keturiasdešimt trečiasis skirsnis

PRIEVOLĖS,

ATSIRANDANČIOS DĖL SOCIALISTINIO TURTO GELBĖJIMO

511 straipsnis. Atlyginimas žalos, turėtos, gelbėjant socialistini turtą

Žalą, piliečio turėtą, gelbėjant socialistinį turtą nuo grėsusio jam pavojaus, turi atlyginti ta organizacija, kurios turtą gelbėjo nukentėjusysis.

Šios žalos atlyginimui atitinkamai taikomos taisyklės, nustatytos šio kodekso 483 straipsnio pirmojoje dalyje, 494, 496, 498 straipsniuose, 499 straipsnio antrojoje ir trečiojoje dalyse, 500, 501, 503-509 straipsniuose.

Keturiasdešimt ketvirtasis skirsnis

PRIEVOLĖS,

ATSIRANDANČIOS DĖL TURTO ĮGIJIMO AR SUTAUPYMO BE PAGRINDO

512 straipsnis. Pareiga grąžinti be pagrindo įgytą ar sutaupytą turtą

Asmuo, kuris be įstatymu ar sandoriu nustatyto pagrindo įgijo turtą kito sąskaita, privalo grąžinti pastarajam be pagrindo įgytą turtą.

Tokia pat pareiga atsiranda, jeigu pagrindas, kuriuo įgytas turtas, išnyksta paskiau.

Jeigu be pagrindo įgyto turto negalima grąžinti natūra, turi būti atlyginama jo vertė, nustatoma pagal įgijimo momentą.

Turtas, įgytas kito sąskaita ne pagal sandorį, bet kaip kitų žinomai priešingų socialistinės valstybės ir visuomenės interesams veiksmų rezultatas, yra išieškomas į valstybės pajamas, jeigu jis neturi būti konfiskuojamas.

Šios taisyklės taikomos ir tuo atveju, kai turtas sutaupomas kito sąskaita be įstatymu ar sutartimi nustatyto pagrindo.

513 straipsnis. Atsiskaitymai, grąžinant be pagrindo įgytą turtą

Be pagrindo gavusis turtą asmuo privalo grąžinti ar atlyginti visas pajamas, kurias jis gavo ar turėjo gauti iš šio turto nuo to laiko, kada jis sužinojo ar turėjo sužinoti apie turto įgijimo nepagrįstumą.

Šis asmuo savo ruožtu turi teisę reikalauti, kad jam būtų atlygintos jo padarytos būtinos išlaidos be pagrindo įgytam turtui per tą patį laiką išlaikyti.

514 straipsnis. Turtas, kurio negalima išreikalauti

Negali būti išreikalaujamas kaip be pagrindo įgytas:

1) turtas, perduotas prievolei įvykdyti, prieš sueinant vykdymo terminui;

2) turtas, perduotas prievolei įvykdyti, pasibaigus ieškininės senaties terminui, tais atvejais, kada taip įvykdyti leidžia įstatymas;

3) be reikalo arba paskiau išnykusiu pagrindu išmokėtas autorinis atlyginimas už atradimą, išradimą, racionalizacinį pasiūlymą ir pramoninį pavyzdį, jeigu tą atlyginimą išmokėjo organizacija savo noru, nesant jos sąskaitybos klaidos ir gavėjo nesąžiningumo48 514 straipsnio 3 punktas -su pakeitimais, padalytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). ;

4) sumos, be reikalo išmokėtos kaip atlyginimas žalos, atsiradusios ryšium su sveikatos sužalojimu ar gyvybės atėmimu, nesant gavėjo nesąžiningumo arba sąskaitybos klaidos.

Ketvirtasis skyrius

AUTORINĖ TEISĖ

Keturiasdešimt penktasis skirsnis

BENDRIEJI NUOSTATAI

515 straipsnis. Kūriniai, kuriems taikoma autorinė teisė

Autorinė teisė taikoma mokslo, literatūros ar meno kūriniams nepriklausomai nuo kūrinio formos, paskirties ir vertės, taip pat nuo jo atgaminimo būdo.

Autorinė teisė taikoma kūriniams, paskelbtiems ar nepaskelbtiems, bet išreikštiems kuria nors objektyvia forma, įgalinančia autoriaus kūrybinės veiklos rezultatą atgaminti (rankraštis, brėžinys, paveikslas, skulptūra, fotografija, viešas kalbos pasakymas, pranešimas, viešas atlikimas, filmo juostelė, mechaninis ar magnetinis įrašas ir pan.).

Autorinės teisės dalykas gali būti:

žodiniai kūriniai (kalbos, paskaitos, pranešimai ir pan.);

rašytiniai kūriniai (literatūros, mokslo ir kiti kūriniai);

dramos ir muzikos-dramos kūriniai, taip pat muzikos kūriniai su tekstu ar be teksto;

vertimai;

scenarijai, scenariniai planai;

kino filmai, televizijos filmai, radijo ir televizijos laidos;

choreografijos kūriniai ir pantomimos, kuriems pastatyti yra nurodymai, išdėstyti raštu ar kitokiu būdu;

tapybos, skulptūros, architektūros, grafinės ir taikomosios dekoratyvinės dailės kūriniai, iliustracijos, piešiniai, brėžiniai;

planai, eskizai ir plastikos kūriniai, priklausantys prie mokslo, technikos arba prie dramos ar muzikos-dramos kūrinio pastatymo scenoje;

geografiniai, geologiniai ir pan. žemėlapiai;

fotografijos kūriniai ir analoginiais su fotografija būdais gauti kūriniai;

kūriniai, išreikšti mechaninio arba kitokio techninio užrašymo pagalba;

kiti kuriniai 49 515 straipsnio trečioji dalis ir 517 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310). .

Autorinė teisė į fotografijos kūrinius ir analoginiais su fotografija būdais gautus kūrinius pripažįstama, jeigu kiekviename kūrinio egzemplioriuje nurodytas autoriaus vardas, kūrinio paskelbimo vieta ir metai.

516 straipsnis. Paskelbti kūriniai

Kūrinys laikomas paskelbtu, jeigu jis išleistas, viešai atliktas, viešai parodytas, perduotas per radiją ar televiziją arba kuriuo nors kitokiu būdu praneštas neapibrėžtam asmenų ratui.

Nelaikoma kūrinio paskelbimu informacija apie kūrinį, kurioje išdėstomas jo turinys, o Lietuvos TSR Ministrų Tarybos nutarimuose numatomais atvejais–taip pat kūrinio padauginimas rankraščio teisėmis.

517 straipsnis. Autorinė teisė į kūrinius, paskelbtus TSRS teritorijoje

Autorinė teisė į kūrinius, pirmą kartą paskelbtus TSRS teritorijoje arba nepaskelbtus, bet esančius TSRS teritorijoje kuria nors objektyvia forma, pripažįstama autoriui ir jo įpėdiniams nepriklausomai nuo jų pilietybės, taip pat kitiems autorinių teisių perėmėjams1.

518 straipsnis. Autorinė teisė į kūrinius, paskelbtus užsienyje

Autorinė teisė pripažįstama Lietuvos TSR ir kitų sąjunginių respublikų piliečiams, kurių kūriniai pirmą kartą paskelbti arba yra kuria nors objektyvia forma užsienio valstybės teritorijoje, taip pat jų teisių perėmėjams.

Kitiems asmenims autorinė teisė į kūrinį, pirmą kartą paskelbtą arba esantį kuria nors objektyvia forma užsienio valstybės teritorijoje, pripažįstama pagal TSRS tarptautines sutartis. Suteikiant apsaugą pagal tarptautines sutartis, kūrinio paskelbimo užsienio valstybės teritorijoje faktas nustatomas pagal atitinkamos tarptautinės sutarties nuostatus.

Autorių–Lietuvos TSR ir kitų sąjunginių respublikų piliečių–teisių perėmėjams užsieniečiams autorinė teisė Lietuvos TSR teritorijoje pripažįstama tais atvejais, kai ta teisė jiems perduodama TSR Sąjungos įstatymų nustatyta tvarka 50 518 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. ir 1983 m. lapkričio 30 d. įsakais (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310; 1983, Nr. 34-363). .

519 straipsnis. Autoriaus teisės

Autoriui priklauso teisė:

1) į savo kūrinio paskelbimą, atgaminimą ir platinimą visais įstatymo leistais būdais savo vardu, sutartiniu vardu (pseudonimu) arba vardo nenurodant (anonimiškai);

2) į kūrinio neliečiamybę;

3) į gavimą atlyginimo už kitų asmenų pasinaudojimą kūriniu, išskyrus įstatyme nurodytus atvejus.

Autorinio atlyginimo normas nustato Lietuvos TSR Ministrų Taryba, išskyrus tuos atvejus, kai TSR Sąjungos įstatymai šių normų tvirtinimą priskiria TSR Sąjungos žiniai.

Nesant patvirtintų autorinio atlyginimo normų, autoriaus atlyginimo už pasinaudojimą jo kūriniu dydis nustatomas šalių susitarimu.

Tvarką, kuria autorius–Lietuvos TSR ar kitos sąjunginės respublikos pilietis–perduoda teisę pasinaudoti jo kūriniu užsienio valstybės teritorijoje, nustato TSR Sąjungos įstatymai51 519 ir 520 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310). .

520 straipsnis.	Kūrinių ir autoriaus vardo neliečiamybės apsauga, autoriui tebesant gyvam

Kūrinį išleidžiant, viešai atliekant ar kitaip pasinaudojant juo, draudžiama be autoriaus sutikimo daryti bet kuriuos pakeitimus tiek pačiame kūrinyje, tiek ir jo pavadinime bei autoriaus vardo nurodyme.

Taip pat draudžiama į išleidžiamą kūrinį dėti be autoriaus sutikimo iliustracijas, pratarmę, baigiamąjį žodį, komentarus ir bet kokius paaiškinimus.

Autoriaus sutikimas, duotas, sudarant autorines sutartis, negali būti vienašališkai atšauktas1.

521 straipsnis. Kūrinių neliečiamybės apsauga, autoriui mirus

Autorius turi teisę ta pačia tvarka, kuria skiriamas testamento vykdytojas (585 straipsnis), nurodyti asmenį, kuriam jis paveda saugoti savo kūrinių neliečiamybę po savo mirties. Tas asmuo vykdo savo įgalinimus iki savo gyvos galvos.

Jeigu tokių nurodymų nėra, tai, autoriui mirus, jo kūrinių neliečiamybę saugo jo įpėdiniai, taip pat organizacijos, kurioms pavesta saugoti autorių teises. Tos organizacijos saugo kūrinių neliečiamybę taip pat ir tais atvejais, kada įpėdinių nėra arba jų autorinė teisė pasibaigė (536 straipsnis).

522 straipsnis. Bendraautorystė

Autorinė teisė į kūrinį, sukurtą bendru dviejų ar daugiau asmenų darbu (kolektyvinį kūrinį), priklauso bendraautoriams kartu, nepriklausomai nuo to, ar toksai kūrinys sudaro vieną neišardomą visumą, ar susideda iš dalių, kurių kiekviena turi taip pat ir savarankišką reikšmę. Kiekvienam iš bendraautorių paliekama jo autorinė teisė į jo sukurtą kolektyvinio kūrinio dalį, turinčią savarankišką reikšmę.

Kolektyvinio kūrinio dalis laikoma turinčia savarankišką reikšmę, jeigu ja gali būti naudojamasi nepriklausomai nuo kitų to kūrinio dalių.

Bendraautorių savitarpio santykiai gali būti nustatomi jų susitarimu. Jeigu tokio susitarimo nėra, autorinę teisę į kolektyvinį kūrini įgyvendina visi bendraautoriai kartu, o atlyginimas paskirstomas tarp jų TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų numatyta tvarka.

Nelaikomi bendraautoriais asmenys, kurie teikė autoriui techninę pagalbą, taip pat kūrinio redaktoriai.

523 straipsnis. Autorinė teisė į kūrinį, sukurtą, vykdant tarnybinę užduotį

Kūrinio, sukurto, vykdant tarnybinę užduotį mokslinėje ar kitokioje organizacijoje, autoriui priklauso autorinė teisė į tą kūrinį.

Tvarką, kuria organizacija naudojasi tokiu kūriniu, ir atvejus, kuriais autoriui mokamas atlyginimas, nustato TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai.

524 straipsnis. Juridinių asmenų autorinė teisė

Juridiniams asmenims autorinė teisė pripažįstama TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų nustatytais atvejais ir jų nustatytose ribose. Šie nuostatai netaikomi tais atvejais, kai autorines teises juridiniai asmenys įgyja pagal sutartį52 524 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310). .

525 straipsnis. Organizacijų autorinė teisė į periodinius ir kitus leidinius

Organizacijoms, savarankiškai ar per kurią nors leidyklą išleidžiančioms mokslinius rinkinius, enciklopedinius žodynus, žurnalus ar kitus periodinius leidinius, priklauso autorinė teisė į tuos leidinius kaip visumą.

Įtrauktų į tokius leidinius kūrinių autoriams priklauso autorinė teisė į savo kūrinius.

526 straipsnis. Autorinė teisė į kino ir televizijos filmus, radijo ir televizijos laidas

Autorinė teisė į kino filmą ar televizijos filmą priklauso jį filmavusiai įmonei.

Autorinė teisė į mėgėjišką kino ar televizijos filmą priklauso jo autoriui ar bendraautoriams.

Scenarijaus autoriui, kompozitoriui, režisieriui-pastatytojui, vyriausiajam operatoriui, dailininkui-pastatytojui, ir kitų kūrinių, sudarančių kino filmo ar televizijos filmo sudėtinę dalį, autoriams priklauso autorinė teisė kiekvienam į savo kūrinį.

Autorinė teisė į radijo ir televizijos laidas priklauso jas transliuojančioms radijo ir televizijos organizacijoms, o į kūrinius, įtrauktus į šias laidas,–jų autoriams.

527 straipsnis. Rinkinių sudarytojų autorinė teisė

Autorinė teisė į kūrinių, kurie nėra kieno nors autorinės teisės dalykas, rinkinius, kaip antai: į įstatymų, teismų sprendimų, kitokių oficialių dokumentų, liaudies kūrybos kūrinių, kurių autoriai nežinomi, senovės aktų ir paminklų, taip pat kitokių autorinės teisės nesaugomų kūrinių rinkinius, priklauso rinkinių sudarytojams, jeigu jie įtrauktą į rinkinį medžiagą savarankiškai apdorojo ar susistemino.

Tokia pat teisė priklauso piliečiams, kurie savarankiškai apdorojo atskirus nurodytosios rūšies kūrinius.

Ta teisė nekliudo kitiems piliečiams išleisti tuos pačius kūrinius, jeigu jie tuos kūrinius savarankiškai susistemina ar apdoroja.

Rinkinio sudarytojui, apdorojusiam ar susisteminusiam įtrauktus į rinkinį kūrinius, kurie yra kieno nors autorinės teisės dalykas, priklauso autorinė teisė į rinkinį su sąlyga, jeigu laikytasi šių kūrinių autorių teisių.

528 straipsnis. Kitų asmenų naudojimasis autoriaus kūriniu

Kitiems asmenims naudotis autoriaus kūriniu (taip pat ir vertimais į kitą kalbą) leidžiama, tiktai remiantis sutartimi su autoriumi arba jo teisių perėmėjais, išskyrus įstatymo nurodytus atvejus53 528, 530 ir 531 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1971 m. spalio 29 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310). .

529 straipsnis. Kūrinio vertimas į kitą kalbą

Versti kūrinį į kitą kalbą, turint tikslą jį išleisti, leidžiama, tiktai autoriui arba jo teisių perėmėjams sutikus.

TSRS kompetentingi organai gali TSR Sąjungos įstatymų nustatoma tvarka leisti, kad kūrinys būtų išverstas į kitą kalbą ir kad tas vertimas būtų išleistas, laikantis atitinkamais atvejais TSRS tarptautinių sutarčių sąlygų54 529 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. ir 1983 m. lapkričio 30 d. įsakais (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310; 1983, Nr. 34-363). .

530 straipsnis. Vertėjo autorinė teisė

Vertėjui priklauso autorinė teisė į jo atliktą vertimą55 528, 530 ir 531 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1971 m. spalio 29 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310). .

531 straipsnis.	Autoriaus teisė į atlyginimą už naudojimąsi jo kūriniu, išverstu į kitą kalbą

Teisė į atlyginimą už naudojimąsi kūriniu, išverstu į kitą kalbą, originalo autoriui priklauso visais atvejais, išskyrus įstatyme nurodytuosius2.

532 straipsnis.	Naudojimasis kūriniu be autoriaus sutikimo ir nemokant autorinio atlyginimo

Leidžiama be autoriaus sutikimo ir nemokant autorinio atlyginimo, bet būtinai nurodant autoriaus, kurio kūriniu pasinaudota, pavardę ir šaltinį, iš kurio paimta:

1) pasinaudoti svetiniu išleistu kūriniu naujam, kūrybiniu atžvilgiu savarankiškam kūriniui sukurti, išskyrus pasakojamojo kūrinio perdirbimą į draminį arba į scenarijų ir atvirkščiai, taip pat draminio kūrinio perdirbimą į scenarijų ir atvirkščiai;

2) atgaminti mokslo ir kritikos darbuose, mokymo ir politinio švietimo leidiniuose atskirus išleistus mokslo, literatūros bei meno kūrinius ir ištraukas iš jų; atgaminti citatomis leidžiama tiek, kiek reikalauja leidinio paskirtis, o atgaminti kitokiais būdais, jų tarpe ir rinkiniuose, leidžiama tiek, kad bendra apimtis iš vieno autoriaus kūrinių neviršytų vieno autorinio lanko;

3) informuoti periodinėje spaudoje, kine, per radiją ir televiziją apie paskelbtus literatūros, mokslo ir meno kūrinius, jų tarpe informuoti anotacijomis, referatais, apžvalgomis ir kitomis dokumentinio informavimo formomis;

4) atgaminti kine, per radiją ir televiziją viešai pasakytas kalbas, pranešimus, taip pat paskelbtus literatūros, mokslo ir meno kūrinius. Atgaminimu laikomas taip pat viešai atliekamų kūrinių transliavimas per radiją ar televiziją tiesiogiai iš jų atlikimo vietos;

5) atgaminti laikraščiuose viešai pasakytas kalbas, pranešimus, taip pat paskelbtus originalius bei verstinius literatūros, mokslo ir meno kūrinius;

6) bet kuriuo būdu, išskyrus mechaninį kontaktinį kopijavimą, atgaminti vaizduojamojo meno kūrinius, esančius atidarytose laisvai lankyti vietose, išskyrus parodas ir muziejus;

7) reprodukuoti spausdintus kūrinius mokslo, mokymo ir švietimo tikslams, iš to negaunant pelno;

8) išleisti paskelbtus kūrinius akliesiems Brailio šriftu56 532 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. ir 1977 m. vasario 23 d. įsakais (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310; 1977, Nr. 6-69). .

533 straipsnis. Pasinaudojimas kūriniu asmeniniams poreikiams

Leidžiama be autoriaus sutikimo ir nemokant autorinio atlyginimo svetimą paskelbtą kūrinį atgaminti ar kitaip pasinaudoti juo asmeniniams poreikiams.

534 straipsnis.	Asmens, pasinaudojusio svetimu kūriniu naujam kūriniui sukurti, autorinė teisė

Asmeniui, pasinaudojusiam svetimu kūriniu naujam kūriniui sukurti (532 straipsnio 1 punktas), priklauso autorinė teisė į jo sukurtą kūrinį.

Ta teisė nekliudo kitiems asmenims naudotis tuo pačiu kūriniu naujam kūriniui sukurti.

535 straipsnis. Naudojimasis kūriniu be autoriaus sutikimo, mokant autorinį atlyginimą

Leidžiama be autoriaus sutikimo, bet nurodant jo pavardę ir mokant autorinį atlyginimą:

1) paskelbtus kūrinius viešai atlikti; tačiau, jeigu užmokesčio iš lankytojų neimama, autorius turi teisę į atlyginimą tiktai Lietuvos TSR įstatymų nustatytais atvejais;

2) paskelbtus kūrinius įrašyti į filmo juostelę, plokštelę, magnetinę juostelę ar kitokį įtaisą, turint tikslą viešai atgaminti ar platinti, išskyrus naudojimąsi kūriniu kine, per radiją ar televiziją (532 straipsnio 4 punktas);

3) kompozitoriui pasinaudoti išleistais literatūros kūriniais muzikos kūriniams su tekstu sukurti; šiais atvejais atlyginimą teksto autoriui moka organizacija, kuri naudojasi tokiu kūriniu;

4) išleistais vaizduojamojo meno kūriniais, taip pat fotografijos kūriniais naudotis pramonės dirbiniuose; šiais atvejais nurodyti autoriaus pavardę nebūtina 57 535 straipsnio 4 punktas -su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

536 straipsnis. Autorinės teisės galiojimo laikas

Autorinė teisė galioja visą autoriaus gyvenimą ir 25 metus po jo mirties, skaičiuojant nuo sausio 1 dienos po tų metų, kuriais autorius mirė.

Autorinė teisė paveldima. Pagal paveldėjimą nepereina autoriaus teisė į vardą ir teisė į kūrinio neliečiamybę.

Autoriui mirus, jo vardo ir kūrinio neliečiamybės apsauga vykdoma pagal šio kodekso 520 ir 521 straipsnių nuostatus 58 536, 537, 539, 540 ir 542 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29. d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310). .

537 straipsnis. Autorinės teises į kolektyvini kūrinį galiojimo laikas

Autorinė teisė į kolektyvinį kūrinį galioja visą kiekvieno iš autorių gyvenimą ir pereina pagal paveldėjimą.

Kiekvieno bendraautoriaus įpėdiniai naudojasi autorine teise 25 metus, skaičiuojant nuo sausio 1 dienos po tų metų, kuriais autorius mirė2.

538 straipsnis. Juridinių asmenų autorinės teisės galiojimo laikas

Juridinio asmens autorinė teisė galioja neterminuotai. Juridinį asmenį reorganizavus, jam priklausiusi autorinė teisė pereina jo teisių perėmėjui, o juridinį asmenį likvidavus,–valstybei.

539 straipsnis. Asmeninių ne turtinių autoriaus teisių gynimas

Jeigu pasinaudojama svetimu kūriniu be sutarties su autoriumi ar jo teisių perėmėjais (528 straipsnis) arba nesilaikoma sąlygų naudotis kūriniu be autoriaus sutikimo (532 ir 535 straipsniai), taip pat jeigu pažeidžiama kūrinio neliečiamybė (520 straipsnis) ar kitos asmeninės ne turtinės autoriaus teisės, autorius, o jam mirus, teisių perėmėjai ir kiti asmenys, nurodyti šio kodekso 521 straipsnyje, turi teisę reikalauti, kad pažeistoji teisė būtų atstatyta (kad būtų padaryti atitinkami ištaisymai, paskelbta spaudoje ar kitokiu būdu apie pažeidimą) arba kad būtų uždrausta kūrinį paskelbti ar būtų nutrauktas jo platinimas59 536, 537, 539, 540 ir 542 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29. d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310). .

540 straipsnis. Turtinių autoriaus teisių gynimas

Jeigu autoriaus teisių pažeidimas padaro autoriui arba jo teisių perėmėjams nuostolių (227 straipsnis), tai nepriklausomai nuo reikalavimų, nurodytų šio kodekso 539 straipsnyje, autorius arba jo teisių perėmėjai turi teisę reikalauti nuostolių atlyginimo 1.

541 straipsnis. Valstybės išpirkimas autorinės teisės

Autorinę teisę į kūrinio išleidimą, viešą jo atlikimą ir kitokį naudojimąsi juo valstybė gali priverstinai išpirkti iš autoriaus ar jo įpėdinių pagal specialų kiekvienu atskiru atveju Lietuvos TSR Ministrų Tarybos nutarimą.

Tvarką ir sąlygas naudotis kūriniais, į kuriuos autorinė teisė išpirkta, nustato Lietuvos TSR įstatymai.

542 straipsnis. Kūrinio paskelbimas valstybės nuosavybe

Kūrinys, kurio atžvilgiu pasibaigė autorinės teisės galiojimo terminas, gali būti Lietuvos TSR Ministrų Tarybos nutarimu paskelbtas valstybės nuosavybe. Tvarką ir sąlygas naudotis kūriniais, kurie paskelbti valstybės nuosavybe, nustato Lietuvos TSR įstatymai 1.

Keturiasdešimt šeštasis skirsnis

AUTORINĖS SUTARTYS

543 straipsnis. Autorinė sutartis ir jos tipai

Kūriniui panaudoti autorius arba jo teisiu, perėmėjas turi teisę sudaryti su atitinkama organizacija autorinę sutartį. Autorinės sutartys gali būti dviejų tipu,:

1) autorinė sutartis dėl kūrinio perdavimo pasinaudoti;

2) autorinė licenzinė sutartis.

Autorine sutartimi dėl kūrinio perdavimo pasinaudoti autorius arba jo teisių perėmėjas perduoda arba autorius įsipareigoja sukurti ir sutartyje nustatytu terminu kūrinį perduoti organizacijai pasinaudoti sutartyje sulygtu būdu, o organizacija įsipareigoja kūriniu pasinaudoti ar pradėti juo naudotis sutartyje nustatytu terminu (550 straipsnis), taip pat sumokėti autoriui arba jo teisių perėmėjui atlyginimą, išskyrus įstatyme nurodytus atvejus.

Autorine licenzinė sutartimi autorius arba jo teisių perėmėjas suteikia organizacijai teisę pasinaudoti kūriniu, tame tarpe išverstu į kitą kalbą arba perdirbtu, sutartyje sulygtose ribose ir sutartyje nustatytam terminui, o organizacija įsipareigoja sumokėti atlyginimą už šios teisės suteikimą arba už pasinaudojimą kūriniu sutartyje numatyta forma, jeigu ko kita nėra nustatyta TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymais arba šalys nesusitarė kitaip60 543 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310). .

544 straipsnis. Autorinių sutarčių dėl kūrinio perdavimo pasinaudoti rūšys

Prie autorinių sutarčių dėl kūrinio perdavimo pasinaudoti priklauso:

1) sutartis dėl originalaus kūrinio išleidimo arba pakartotinio išleidimo (leidybos sutartis);

1 ') sutartis dėl rankraščio deponavimo;

2) sutartis dėl nepaskelbto kūrinio viešo atlikimo (pastatymo sutartis); pastatymo sutartį, kuria numatomas vienkartinio atlyginimo mokėjimas, autorius gali sudaryti dėl to paties kūrinio tik su viena organizacija;

3) sutartis dėl naudojimosi nepaskelbtu kūriniu kino filme ar televizijos filme (scenarijaus sutartis), radijo ar televizijos laidoje;

4) sutartis dėl vaizduojamojo meno kūrinio sukūrimo, turint tikslą jį viešai išstatyti (dailės kūrinio užsakymo sutartis);

5) sutartis dėl naudojimosi nepaskelbtu taikomosios dekoratyvinės dailės kūriniu pramonėje;

6) kitos sutartys dėl literatūros, mokslo ar meno kūrinių perdavimo pasinaudoti kuriuo nors kitokiu būdu 61 544 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. ir 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310; 1983, Nr. 34-363). .

545 straipsnis. Autorinės sutarties forma

Autorinė sutartis turi būti sudaroma rašytine forma. Rašytinė forma neprivaloma sutartims dėl kūrinio paskelbimo periodiniuose leidiniuose ir enciklopediniuose žodynuose.

546 straipsnis. Tipinės autorinės sutartys

Tipinės autorinės sutartys tvirtinamos, suderinus su suinteresuotomis žinybomis ir kūrybinėmis sąjungomis, Lietuvos TSR įstatymų nustatyta tvarka, išskyrus tuos atvejus, kada TSR Sąjungos įstatymai šių sutarčių tvirtinimą priskiria TSR Sąjungos žiniai.

Autorinėje sutartyje gali būti sąlygų, kurių nenumato tipinė sutartis. Sudarytos su autoriumi sutarties sąlygos, pabloginančios jo padėtį, lyginant su įstatyme ar tipinėje sutartyje nustatyta padėtimi, negalioja ir pakeičiamos sąlygomis, nustatytomis įstatymo ar tipinės sutarties 62 546 straipsnis, 548 straipsnio pirmoji dalis, 549 straipsnio pirmoji dalis ir 550 straipsnio pirmoji dalis- su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310). .

547 straipsnis. Autoriaus atlyginimo pagal autorinę sutartį dydis

Pagal autorinę sutartį mokamo atlyginimo dydis nustatomas šalių susitarimu patvirtintų normų, jeigu tokios yra (519 straipsnis), ribose.

548 straipsnis. Kūrinio perdavimas ir aprobavimas

Pagal autorinę sutartį dėl kūrinio perdavimo pasinaudoti autorius privalo sukurti užsakytą jam kūrinį sutinkamai su sutarties sąlygomis ir perduoti jį organizacijai sutartyje nustatytu terminu ir sutarta tvarka2.

Organizacija privalo ne vėliau kaip iki tipinėje sutartyje nustatyto termino raštu pranešti autoriui arba apie perduoto jai pagal autorinę sutartį kūrinio aprobavimą, arba apie atmetimą sutartyje numatytais pagrindais, arba apie būtinumą pataisyti kūrinį, kartu tiksliai nurodydama reikalaujamų pataisymų esmę sutarties sąlygų ribose. Jeigu rašytinis pranešimas autoriui tipinėje sutartyje nustatytu terminu nepasiųstas, tai kūrinys laikomas organizacijos aprobuotu.

549 straipsnis.	Trečiųjų asmenų naudojimosi kūriniu, dėl kurio sudaryta sutartis, apribojimas

Pagal autorinę sutartį dėl kūrinio perdavimo pasinaudoti autorius neturi teisės be rašytinio antrosios šalies sutikimo perdavinėti sutartyje nurodytą kūrinį ar jo dalį tretiesiems asmenims, naudotis tuo pačiu būdu, kuris sulygtas sutartyje, išskyrus tipinėse sutartyse numatomus atvejus. Tokio apribojimo terminą nustato tipinės sutartys, bet jis negali būti ilgesnis kaip treji metai nuo tos dienos, kurią organizacija aprobavo kūrinį 63 546 straipsnis, 548 straipsnio pirmoji dalis, 549 straipsnio pirmoji dalis ir 550 straipsnio pirmoji dalis- su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310). .

Tipinėse sutartyse gali būti numatomi atvejai, kada autorius neturi teisės perdavinėti kūrinį naudotis taip pat ir kitokiais, negu sulygti sutartyje, būdais.

550 straipsnis. Organizacijos pareiga pasinaudoti kūriniu

Pagal autorinę sutartį dėl kūrinio perdavimo pasinaudoti organizacija privalo pasinaudoti kūriniu arba pradėti juo naudotis sutartyje sulygtu būdu per toje pačioje sutartyje nustatytą terminą, kuris negali būti ilgesnis kaip dveji metai nuo tos dienos, kurią organizacija aprobavo kūrinį. Ta pareiga netaikoma organizacijai, sudariusiai scenarijaus sutartį arba dailės kūrinio užsakymo sutartį1.

Tipinėse sutartyse gali būti numatomi trumpesni, negu šiame straipsnyje nurodyti, maksimalūs terminai, atsižvelgiant į kūrinių apimtį ir naudojimosi jais pobūdį.

551 straipsnis. Autoriaus atsakomybė už sutarties pažeidimą

Autorius privalo grąžinti gautą pagal sutartį dėl kūrinio perdavimo pasinaudoti autorinį atlyginimą, jeigu organizacija nutraukia sutartį dėl to, kad autorius64 551 straipsnio pirmoji dalis ir 552 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310). :

1) dėl savo kaltės neperdavė jai kūrinio sutartyje nustatytu terminu;

2) užsakytą kūrinį sukūrė ne pagal sutarties sąlygas arba nesąžiningai;

3) atsisakė padaryti pataisymus, pasiūlytus jam sutartyje nustatyta tvarka ir joje nustatytose ribose;

4) pažeidė pareigą pačiam sukurti kūrinį;

5) pažeidė taisykles, nustatytas šio kodekso 549 straipsnyje.

Jeigu organizacija atmetė kūrinį, remdamasi sutartyje numatytais pagrindais (548 straipsnis), ir teismo keliu neįrodė autoriaus nesąžiningumo, kuriant užsakytą kūrinį, tai gautas pagal sutartį atlyginimas paliekamas autoriui visas ar tipinėse sutartyse nustatoma jo dalis. Ta dalis negali būti mažesnė kaip dvidešimt penki procentai sutarties sumos.

552 straipsnis. Organizacijos atsakomybė už sutarties pažeidimą

Jeigu sutartyje dėl kūrinio perdavimo pasinaudoti nustatytu terminu (550 straipsnis) organizacija nepasinaudoja ar nepradeda naudotis savo aprobuotu kūriniu, ji privalo, autoriaus reikalavimu, sumokėti jam visą sulygtą atlyginimą. Šiuo atveju autorius turi teisę taip pat atsisakyti nuo sutarties ir reikalauti grąžinti perduotus pagal sutartį kūrinio egzempliorius. Organizacija atleidžiama nuo pareigos sumokėti autoriui atlyginimo dalį, kurią jis turėtų gauti, pradėjus naudotis kūriniu, jeigu įrodo, kad ji negalėjo pasinaudoti kūriniu dėl aplinkybių, priklausančių nuo autoriaus2.

553 straipsnis.	Nuosavybės teisės į vaizduojamojo meno kūrinį, sukurtą pagal užsakymą, perėjimas

Pagal užsakymą sukurtas vaizduojamojo meno kūrinys pereina užsakovui nuosavybėn ar operatyviai tvarkyti, jeigu ko kita nenumato sutartis. Autoriui paliekama autorinė teisė į tą kūrinį.

Kūrinio savininkas (operatyviojo tvarkymo teisės turėtojas) turi teisę išstatyti kūrinį viešose parodose, nemokėdamas autoriui papildomo atlyginimo.

554 straipsnis. Vaizduojamojo meno kūrinyje atvaizduoto piliečio interesų apsauga

Paskelbti, atgaminti ir platinti vaizduojamojo meno kūrinį, kuriame atvaizduotas kitas asmuo, leidžiama, tiktai sutinkant atvaizduotajam asmeniui, o jam mirus,–sutinkant jo vaikams ir tebesančiam gyvam jo sutuoktiniui, o jeigu jų nėra,–sutinkant jo tėvams. Tokio sutikimo nereikia, jeigu tai daroma valstybės ar visuomenės interesais arba jeigu atvaizduotasis asmuo pozavo autoriui už atlyginimą.

555 straipsnis.	Naudojimosi pagal užsakymus sukurtais architektūros, inžinerijos ir kitokiais techniniais planais tvarka

Pagal organizacijų užsakymus sukurtais architektūros, inžinerijos bei kitokiais techniniais planais, brėžiniais ir piešiniais užsakovai gali naudotis savo reikalams, perduoti juos naudotis tretiesiems asmenims ar atgaminti spaudoje, nemokėdami autoriams papildomo atlyginimo.

556 straipsnis.	Autorinė licenzinė sutartis dėl suteikimo teisės pasinaudoti kūriniu, išverčiant jį į kitą kalbą arba perdirbant

Autorinės licenzinės sutarties dėl suteikimo teisės pasinaudoti kūriniu, išverčiant jį į kitą kalbą arba perdirbant kitos rūšies kūriniu (skyrium imant, pasakojamąjį kūrinį perdirbti į draminį ar į scenarijų arba atvirkščiai) sąlygas nustato šalys, ją sudarydamos, jeigu ko kita nėra nustatyta TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymais65 556 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1974 m. spalio 29 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1974, Nr. 30-310). .

Penktasis skyrius

Keturiasdešimt septintasis skirsnis

TEISĖ Į ATRADIMĄ

557 straipsnis. Atradimo autoriaus teisės

Atradimo autorius turi teisę reikalauti pripažinti jo autorystę ir prioritetą atradimui, patvirtinamus diplomu, kuris išduodamas TSRS Ministrų Tarybos tvirtinamų Atradimų, išradimų ir racionalizacinių pasiūlymų nuostatų numatytais atvejais ir tvarka.

Atradimo autorius turi teisę į atlyginimą, kuris jam išmokamas, gaunant diplomą, taip pat į Atradimų, išradimų ir racionalizacinių pasiūlymų nuostatų numatytas lengvatas.

558 straipsnis. Atradimo autoriaus teisių paveldėjimas

Atradimo autoriui mirus, jo teisė gauti atradimo diplomą, taip pat atlyginimą už atradimą paveldima įstatymo nustatyta tvarka.

559 straipsnis. Ginčai dėl atradimo autorystės

Ginčus dėl atradimo autorystės (bendraautorystės) sprendžia teismas.

Šeštasis skyrius

Keturiasdešimt aštuntasis skirsnis

TEISĖ Į IŠRADIMĄ, RACIONALIZACINI PASIŪLYMĄ

IR PRAMONINĮ PAVYZDĮ66 Keturiasdešimt aštuntojo skirsnio pavadinimas ir 560 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363).

560 straipsnis. Autorystės liudijimas ir išradimo patentas

Išradimo autorius gali, savo pasirinkimu, reikalauti arba pripažinti jo autorystę, perduodant valstybei išimtinę teisę į išradimą, arba pripažinti jo autorystę, suteikiant jam išimtinę teisę į išradimą. Pirmuoju atveju išduodamas išradimo autorystės liudijimas, antruoju atveju–patentas. Autorystės liudijimai ir patentai išduodami Atradimų, išradimų ir racionalizacinių pasiūlymų nuostatų numatomomis sąlygomis ir tvarka.

Patentuoti užsienyje išradimus, padarytus TSRS ribose, ir išradimus, tarybinių piliečių padarytus užsienyje, taip pat bet kokiu būdu perduoti tarybinius išradimus į užsienį leidžiama tiktai TSRS Ministrų Tarybos nustatyta tvarka1

561 straipsnis. Naudojimasis išradimu, dėl kurio išduotas autorystės liudijimas

Tais atvejais, kada išduotas išradimo autorystės liudijimas, išimtinė valstybės teisė į tą išradimą galioja penkiolika metų po paraiškos padavimo dienos. Valstybė apsiima rūpintis išradimo realizavimu, atsižvelgdama į tikslingumą jį įdiegti.

Kooperatinės ir kitos visuomeninės organizacijos gali tokiais pat pagrindais, kaip ir valstybinės organizacijos, naudotis išradimais, liečiančiais jų veiklos sritį. Naudotis nurodytais išradimais kitoms organizacijoms ir asmenims verslo tikslais per penkiolika metų po paraiškos padavimo dienos leidžiama tiktai įgalioto tam valstybės organo leidimu.

Išradėjas, kuriam išduotas autorystės liudijimas, panaudojus jo išradimą, turi teisę į atlyginimą priklausomai nuo ekonomijos ar kitokio teigiamo efekto, gaunamo, panaudojus išradimą, taip pat teisę į lengvatas sutinkamai su Atradimų, išradimų ir racionalizacinių pasiūlymų nuostatais67 561 ir 562 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

562 straipsnis. Išradimo patento savininko teisės

Patentas duodamas penkiolikai metų, skaičiuojant nuo paraiškos padavimo dienos. Nuo tos pat dienos saugomos pareiškėjo teisės. Niekas negali be asmens, kuriam priklauso patentas (patento savininko), sutikimo naudotis išradimu. Patento savininkas gali duoti leidimą (licenciją) naudotis jo išradimu arba visiškai perleisti patentą. Patento galiojimas gali būti nutrauktas prieš terminą TSRS Ministrų Tarybos nustatomais atvejais ir tvarka.

Organizacijai, kuri iki paraiškos dėl išradimo padavimo nepriklausomai nuo išradėjo naudojosi tuo išradimu TSRS ribose arba buvo visiškai pasirengusi juo naudotis, paliekama teisė ir toliau neatlygintinai naudotis tuo išradimu. Ginčai šiuo klausimu sprendžiami teismine tvarka.

Tais atvejais, kada išradimas turi ypatingai didelę reikšmę valstybei, bet su patento savininku nesusitariama dėl patento perleidimo arba dėl licencijos davimo, TSRS Ministrų Tarybos sprendimu patentas gali būti valstybės priverstinai išperkamas arba gali būti atitinkamai organizacijai duodamas leidimas naudotis išradimu, kartu nustatant patento savininkui atlyginimą68 561 ir 562 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

563 straipsnis. Racionalizacinio pašildymo autoriaus teisės

Priimto įdiegti racionalizacinio pasiūlymo autoriui išduodamas pažymėjimas, nustatantis jo autorystę. Racionalizacinio pasiūlymo autorius turi teisę į atlyginimą priklausomai nuo ekonomijos ar kitokio teigiamo efekto, gaunamo, įdiegus pasiūlymą, taip pat teisę į lengvatas sutinkamai su Atradimų, išradimų ir racionalizacinių pasiūlymų nuostatais.

5631 straipsnis. Teisė į pramoninį pavyzdį

Pramoninio pavyzdžio autorius gali savo pasirinkimu, reikalauti arba pripažinti jo autorystę, perduodant valstybei išimtinę teisę į pramoninį pavyzdį, arba pripažinti jo autorystę, suteikiant jam išimtinę teisę į pramoninį pavyzdį. Pirmuoju atveju išduodamas pramoninio pavyzdžio liudijimas, antruoju–patentas. Liudijimai ir patentai išduodami TSRS Ministrų Tarybos tvirtinamų Pramoninių pavyzdžių nuostatų numatomomis sąlygomis ir tvarka.

Tais atvejais, kada išduotas pramoninio pavyzdžio liudijimas, išimtinė valstybės teisė į tą pavyzdį galioja dešimt metų nuo pavyzdžio prioriteto datos.

Patentu pagrįsta išimtinė teisė į pramoninį pavyzdį galioja penkerius metus nuo to pavyzdžio prioriteto datos. Patento savininko prašymu nurodytasis terminas gali būti prailgintas, bet ne ilgiau kaip penkerius metus.

Pramoninio pavyzdžio autorius, kuriam išduotas liudijimas, panaudojus tą pavyzdį, turi teisę į atlyginimą„ taip pat teisę į lengvatas sutinkamai su Pramoninių pavyzdžių nuostatais.

Patentuoti užsienyje pramoninius pavyzdžius, sukurtus TSRS ribose, ir pramoninius pavyzdžius, tarybinių piliečių sukurtus užsienyje, taip pat bet kokiu būdu perduoti tarybinius pramoninius pavyzdžius į užsieni leidžiama tiktai TSRS Ministrų Tarybos nustatyta tvarka.

564 straipsnis.	Išradimo, racionalizacinio pasiūlymo ir pramoninio pavyzdžio autoriaus dalyvavimas pasiūlymo įdiegime

Išradimų, racionalizacinių pasiūlymų ir pramoninių pavyzdžių autoriai dalyvauja savo pasiūlymų įdiegimo darbuose TSRS Ministrų Tarybos nustatoma tvarka 69 564, 565 ir 566 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .

565 straipsnis.	Išradimo, racionalizacinio pasiūlymo ir pramoninio pavyzdžio autoriaus teisių paveldėjimas

Teisė gauti autorystės liudijimą arba išradimo patentą, racionalizacinio pasiūlymo pažymėjimą, pramoninio pavyzdžio liudijimą arba patentą ir atlyginimą už išradimą, racionalizacinį pasiūlymą bei pramoninį pavyzdį, taip pat ir patentu pagrįsta išimtinė teisė į išradimą ir pramoninį pavyzdį yra įstatymo nustatoma tvarka paveldima2

566 straipsnis. Ginčai dėl autorystės ir dėl atlyginimo išmokėjimo

Ginčus dėl išradimo ir pramoninio pavyzdžio autorystės (bendraautorystės) sprendžia teismas. Teismas sprendžia taip pat ginčus dėl racionalizacinio pasiūlymo prioriteto, jeigu jie neišspręsti pasiūlymo įdiegimo vietos organizacijoje.

Ginčai dėl atlyginimo už išradimus, racionalizacinius pasiūlymus ir pramoninius pavyzdžius dydžio, apskaičiavimo tvarkos ir išmokėjimo terminų sprendžiami atitinkamai Atradimų, išradimų ir racionalizacinių pasiūlymų nuostatų ir Pramoninių pavyzdžių nuostatų numatyta tvarka. Autorius, laikydamas priimtą sprendimą neteisingu, gali kreiptis į teismą 70 564, 565 ir 566 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363).

Septintasis skyrius

Keturiasdešimt devintasis skirsnis

PAVELDĖJIMO TEISĖ

567 straipsnis. Paveldėjimo pagrindai

Paveldima pagal įstatymą ir pagal testamentą.

Pagal įstatymą paveldima, kada ir kiek tai nepakeista testamentu.

Jeigu nėra nei įstatyminių, nei testamentinių įpėdinių, arba nė vienas įpėdinis nepriėmė palikimo, arba testatorius iš visų įpėdinių atėmė teisę paveldėti, mirusiojo turtas paveldėjimo teise pereina valstybei.

568 straipsnis. Palikimo atsiradimas

Palikimas atsiranda, palikėjui mirus arba paskelbus jį mirusiu.

569 straipsnis. Palikimo atsiradimo laikas

Palikimo atsiradimo laiku laikoma palikėjo mirties diena, o tuo atveju, kai jis paskelbiamas mirusiu,–diena, nurodyta šio kodekso 21 straipsnio trečiojoje dalyje.

Jeigu negalima nustatyti, kuris iš dviejų ar daugiau asmenų mirė pirmiau, visi jie laikomi mirusiais tuo pačiu metu, ir teisių perėmimas tarp jų neatsiranda.

570 straipsnis. Palikimo atsiradimo vieta

Palikimo atsiradimo vieta laikoma paskutinė nuolatinė palikėjo gyvenamoji vieta (17 straipsnis), o jeigu ji nežinoma,–turto arba pagrindinės jo dalies buvimo vieta.

571 straipsnis. Piliečiai, galintys būti įpėdiniais

Įpėdiniais gali būti:

paveldint pagal įstatymą,–piliečiai, kurie yra gyvi palikėjo mirties momentu, taip pat palikėjo vaikai, gimę po jo mirties;

paveldint pagal testamentą,–piliečiai, kurie yra gyvi palikėjo mirties momentu, taip pat kurie buvo pradėti, jam esant gyvam, ir gimė po jo mirties.

572 straipsnis. Piliečiai, neturintys teisės paveldėti

Neturi teisės paveldėti nei pagal įstatymą, nei pagal testamentą piliečiai, kurie priešingais teisei savo veiksmais, nukreiptais prieš palikėją, kurį nors iš jo įpėdinių ar prieš testamente išreikštos palikėjo paskutinės valios įgyvendinimą, prisidėjo prie jų pašaukimo paveldėti, jeigu šios aplinkybės patvirtintos teismine tvarka.

Negali paveldėti pagal įstatymą tėvai po savo vaikų mirties, jeigu šių vaikų atžvilgiu palikimo atsiradimo momentu iš jų atimtos tėvystės teisės, taip pat tėvai ir pilnamečiai vaikai, kurie piktybiškai vengė vykdyti pagal įstatymą jiems tenkančią pareigą išlaikyti palikėją, jeigu ta aplinkybė patvirtinta teismine tvarka.

Taisyklės, nustatytos šio straipsnio pirmojoje dalyje, taikomos taip pat ir teisei į testamentinę išskirtinę (579 straipsnis).

573 straipsnis. Įstatyminiai įpėdiniai

Paveldint pagal įstatymą, įpėdiniai lygiomis dalimis yra:

pirmosios eilės–mirusiojo vaikai (jų tarpe ir įvaikiai), sutuoktinis ir tėvai (įtėviai); prie pirmosios eilės įpėdinių priskiriamas taip pat ir mirusiojo vaikas, gimusis po jo mirties;

antrosios eilės–mirusiojo broliai ir seserys, jo senoliai tiek iš tėvo pusės, tiek ir iš motinos pusės.

Antrosios eilės įpėdiniai šaukiami paveldėti pagal įstatymą, tiktai nesant pirmosios eilės įpėdinių arba jiems nepriėmus palikimo, taip pat tuo atveju, kai iš visų pirmosios eilės įpėdinių atimta paveldėjimo teisė (572 ir 575 straipsniai).

Prie įstatyminių įpėdinių priskiriami nedarbingi asmenys, kurie buvo mirusiojo išlaikomi ne mažiau kaip vienerius metus iki jo mirties. Jeigu yra kitų įpėdinių, jie paveldi lygiomis su šaukiamos paveldėti eilės įpėdiniais.

Palikėjo vaikaičiai ir provaikaičiai yra įstatyminiai įpėdiniai, jeigu palikimo atsiradimo metu nebėra gyvo to iš jų tėvų, kuris būtų buvęs įpėdinis; jie lygiomis paveldi tą dalį, kuri būtų priklausiusi mirusiajam jų tėvui (motinai), paveldint pagal įstatymą.

Įvaikiai ir jų palikuonys, paveldint po įtėvio ar jo giminaičių mirties, prilyginami prie įtėvio vaikų ir jų palikuonių. Jie nepaveldi pagal įstatymą po savo tėvų ir kitų aukštutinės linijos giminaičių pagal kilmę, taip pat po savo brolių ir seserų pagal kilmę mirties.

Įtėviai ir jų giminaičiai, paveldint po įvaikio ar jo palikuonių mirties, prilyginami tėvams ir kitiems giminaičiams pagal kilmę. Įvaikio tėvai ir kiti jo aukštutinės linijos giminaičiai pagal kilmę, taip pat jo broliai ir seserys pagal kilmę nepaveldi pagal įstatymą po įvaikio ar jo palikuonių mirties.

574 straipsnis. Namų apstatymo ir apyvokos reikmenų paveldėjimas

Įprastinio namų apstatymo ir apyvokos reikmenys pereina įstatyminiams įpėdiniams, nepriklausomai nuo jų eilės ir paveldimos dalies, jeigu jie gyveno kartu su palikėju iki jo mirties ne mažiau kaip vienerius metus.

575 straipsnis. Piliečio teisė palikti testamentu savo turtą savo nuožiūra

Kiekvienas pilietis gali testamentu palikti visą savo turtą arba jo dalį (neišskiriant ir įprastinio namų apstatymo bei apyvokos reikmenų) vienam ar keliems asmenims, tiek priklausantiems prie įstatyminių įpėdinių rato, tiek ir nepriklausantiems prie jo, taip pat valstybei arba atskiroms valstybinėms, kooperatinėms ir kitoms visuomeninėms organizacijoms.

Testatorius gali testamente atimti paveldėjimo teisę iš vieno, kelių ar visų įstatyminių įpėdinių.

Jeigu testatorius nenurodė kiekvieno iš testamentinių įpėdinių dalių, turtas dalijamas tarp jų lygiomis dalimis.

Jeigu paveldimas turtas testamente paskirstytas taip, kad visos dalys, kartu paimtos, viršija viso turto apimtį, tai kiekvieno įpėdinio dalis atitinkamai sumažinama.

576 straipsnis. Teisė į privalomąją palikimo dalį

Nepilnamečiai arba nedarbingi palikėjo vaikai (jų tarpe ir įvaikiai), taip pat nedarbingi mirusiojo sutuoktinis, tėvai (įtėviai) ir išlaikytiniai paveldi, nepriklausomai nuo testamento turinio, ne mažiau kaip dvi trečiąsias tos dalies, kuri kiekvienam iš jų tektų, paveldint pagal įstatymą (privalomoji dalis).

Nustatant privalomosios dalies dydį, atsižvelgiama ir į paveldimo turto, susidedančio iš įprastinio namų apstatymo ir apyvokos reikmenų,vertę.

577 straipsnis. Antrinio įpėdinio paskyrimas

Testatorius turi teisę nurodyti testamente kitą įpėdinį tam atvejui, jeigu jo paskirtas testamente įpėdinis numirs prieš palikimo atsiradimą arba nepriims palikimo.

578 straipsnis. Likusios testamentu nepaskirtos turto dalies paveldėjimas

Testatoriaus turto dalis, kuri lieka testamentu nepaskirta, padalijama tarp įstatyminių įpėdinių, šaukiamų paveldėti pagal šio kodekso 573 ir 574 straipsniuose nustatytas taisykles.

Prie šių įpėdinių priklauso ir tie įstatyminiai įpėdiniai, kuriems kita turto dalis palikta testamentu, jeigu testamente nenumatyta ko kita.

579 straipsnis. Testamentinė išskirtinė

Testatorius turi teisę įpareigoti testamentinį įpėdinį įvykdyti kurią nors prievolę (testamentinę išskirtinę) vieno ar kelių asmenų (išskirtinės gavėjų) naudai; šie asmenys įgyja teisę reikalauti tą prievolę įvykdyti. Išskirtinės gavėjais gali būti asmenys, tiek priklausantys prie įstatyminių įpėdinių rato, tiek ir nepriklausantys prie jo.

Įpėdinį, kuriam pereina gyvenamasis namas, testatorius turi teisę įpareigoti duoti kitam asmeniui iki jo gyvos galvos naudotis tuo namu arba tam tikra jo dalimi. Jeigu paskiau namo arba jo dalies nuosavybės teisė pereina trečiajam asmeniui, teisė naudotis iki gyvos galvos lieka galioti.

Įpėdinis, testatoriaus įpareigotas įvykdyti testamentinę išskirtinę, turi ją įvykdyti tik jam perėjusio paveldimo turto tikrosios vertės ribose, atskaičius jam tenkančią palikėjo skolų dalį.

Jeigu testamentinis įpėdinis, įpareigotas įvykdyti testamentinę išskirtinę, turi teisę į privalomąją palikimo dalį, tai jis testamentinę išskirtinę įvykdo tik jam tekusio paveldimo turto vertės, viršijančios jo privalomosios dalies dydį, ribose.

Jeigu įpėdinis, kuris buvo įpareigotas įvykdyti testamentinę išskirtinę, miršta prieš palikimo atsiradimą arba jeigu jis nepriima palikimo, tai prievolė įvykdyti testamentinę išskirtinę pereina kitiems įpėdiniams, gavusiems jo dalį.

Testamentinė išskirtinė netenka galios, jeigu jos gavėjas miršta prieš palikimo atsiradimą.

580 straipsnis.	Įpėdinio įpareigojimas atlikti veiksmus visuotinai naudingam tikslui (testamentinis įpareigojimas)

Testatorius gali įpareigoti įpėdinį atlikti kuriuos nors veiksmus tam tikram visuotinai naudingam tikslui pasiekti.

Jeigu tie veiksmai yra turtinio pobūdžio, atitinkamai taikoma taisyklė, nustatyta šio kodekso 579 straipsnio trečiojoje dalyje.

581 straipsnis. Notarinė testamento forma

Testamentas turi būti sudarytas raštu, nurodant jo sudarymo vietą ir laiką, paties testatoriaus pasirašomas ir jo akivaizdoje notariškai patvirtintas.

582 straipsnis. Prilyginamieji notariniams testamentai

Notariškai patvirtintiems testamentams prilyginami:

1) piliečių, besigydančių ligoninėse, kitose stacionarinėse gydymo-profilaktikos įstaigose, sanatorijose arba gyvenančių senelių ir invalidų namuose, testamentai, patvirtinti tų ligoninių, gydymo įstaigų, sanatorijų vyriausiųjų gydytojų, jų pavaduotojų medicinos reikalams arba budinčių gydytojų, taip pat šių senelių ir invalidų namų direktorių ir vyriausiųjų gydytojų;

2) piliečių, esančių plaukiojimo metu jūrų laivuose arba vidaus plaukiojimo laivuose, plaukiojančiuose su TSRS vėliava, testamentai, patvirtinti tų laivų kapitonų;

3) piliečių, esančių žvalgomosiose, arktinėse ir kitose į jas panašiose ekspedicijose, testamentai, patvirtinti tų ekspedicijų viršininkų;

4) karių ir kitų asmenų, besigydančių karo ligoninėse, sanatorijose ir kitose karinėse gydymo įstaigose, testamentai, patvirtinti tų ligoninių, sanatorijų ir kitų karinių gydymo įstaigų viršininkų, jų pavaduotojų medicinos reikalams, vyresniųjų ir budinčiųjų gydytojų;

5) karių testamentai, o karinių dalinių, junginių, įstaigų ir karo mokyklų dislokavimo punktuose, kur nėra valstybinių notarinių kontorų ir kitų organų, atliekančių notarinius veiksmus, taip pat darbininkų ir tarnautojų, jų šeimų narių ir karių šeimų narių testamentai, patvirtinti tų dalinių, junginių, įstaigų ir mokyklų vadų (viršininkų);

6) asmenų, esančių laisvės atėmimo vietose, testamentai, patvirtinti laisvės atėmimo vietų viršininkų 71 582 ir 584 straipsnio trečioji dalis-su pakeitimais, padarytais 1975 m. kovo 26 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1975, Nr. 9-72) .

583 straipsnis. Kito asmens pasirašymas testamente

Jeigu testatorius dėl fizinių trūkumų, ligos ar kitokių priežasčių negali pats pasirašyti testamento, tai, jo prašymu, testamentą gali už jį pasirašyti notaro ar kito pareigūno, turinčio teisę patvirtinti testamentą (582 straipsnis), ir ne mažiau kaip dviejų liudytojų akivaizdoje kitas veiksnus pilietis, nesąs testamentinis įpėdinis, kartu nurodant priežastį, dėl kurios testatorius negalėjo pats pasirašyti testamento. Liudytojai taip pat turi pasirašyti testamente.

584 straipsnis. Testamento panaikinimas ir pakeitimas

Testatorius turi teisę savo sudarytą testamentą bet kada pakeisti ar panaikinti, sudarydamas naują testamentą.

Vėliau sudarytas testamentas panaikina visą pirmesnį testamentą ar tą jo dalį, kuri prieštarauja vėliau sudarytam testamentui.

Testatorius taip pat gali panaikinti testamentą, paduodamas pareiškimą sudaryto testamento saugojimo vietos valstybinei notarinei kontorai arba Liaudies deputatų tarybos vykdomajam komitetui1.

585 straipsnis. Testamento įvykdymas

Testamentą įvykdyti įpareigojami paskirtieji testamentu įpėdiniai.

Testatorius gali pavesti testamentą įvykdyti nurodytam testamente asmeniui, kuris nėra įpėdinis (testamento vykdytojui). Šiuo atveju reikalaujama, kad būtų vykdytojo sutikimas, jo išreikštas įraše pačiame testamente arba pridėtame prie testamento pareiškime.

Testamento vykdytoju negali būti asmuo, kuris pasirašė testamentą už testatorių.

586 straipsnis. Testamento vykdytojo teisės ir pareigos

Testamento vykdytojas turi teisę atlikti visus veiksmus, reikalingus testamentui įvykdyti.

Už savo veiksmus, atliekamus testamentui įvykdyti, testamento vykdytojas negauna atlyginimo, bet turi teisę gauti iš palikimo atlyginimą būtinų išlaidų, kurias jis turėjo paveldimam turtui apsaugoti ir tvarkyti.

Testamentą įvykdęs, testamento vykdytojas privalo, įpėdinių reikalavimu, pateikti jiems ataskaitą.

587 straipsnis. Palikimo priėmimas

Palikimui įgyti įpėdinis turi jį priimti. Neleidžiama palikimą priimti dalinai arba su sąlyga ar išlygomis.

Laikoma, kad įpėdinis palikimą priėmė, kai jis faktiškai pradėjo paveldimą turtą valdyti arba kai jis padavė palikimo atsiradimo vietos notariniam organui pareiškimą apie palikimo priėmimą.

Šiame straipsnyje nurodyti veiksmai turi būti atliekami per šešis mėnesius nuo palikimo atsiradimo dienos.

Asmenys, kuriems paveldėjimo teisė atsiranda tik tuo atveju, kada kiti įpėdiniai palikimo nepriima, gali pareikšti savo sutikimą priimti palikimą per likusią palikimui priimti termino dalį; jeigu ta dalis yra trumpesnė kaip trys mėnesiai, ji prailginama iki trijų mėnesių.

Priimtas palikimas laikomas priklausančiu įpėdiniui nuo palikimo atsiradimo laiko.

588 straipsnis. Termino palikimui priimti prailginimas

Šio kodekso 587 straipsnyje nustatytą palikimui priimti terminą gali teismas prailginti, jeigu jis pripažįsta, kad terminas praleistas dėl svarbių priežasčių. Palikimas gali būti priimamas, pasibaigus tam terminui, ir be kreipimosi į teismą, jeigu su tuo sutinka visi kiti priėmusysis palikimą įpėdiniai.

Šiais atvejais įpėdiniui, praleidusiam terminą palikimui priimti, perduodama iš jam priklausančio turto, kitų įpėdinių priimto ar perėjusio valstybei, tik tai, kas išliko natūra, taip pat lėšos, gautos, realizavus kitą jam priklausančio turto dalį.

589 straipsnis. Teisės priimti palikimą perėjimas

Jeigu įpėdinis, šaukiamas paveldėti pagal įstatymą ar testamentą, miršta po palikimo atsiradimo, nespėjęs jo priimti per nustatytą terminą (587 straipsnis), teisė priimti jam priklausančią palikimo dalį pereina jo įpėdiniams.

Šią mirusio įpėdinio teisę jo įpėdiniai gali įgyvendinti bendrais pagrindais per likusią palikimui priimti termino dalį. Jeigu likusi termino dalis yra trumpesnė kaip trys mėnesiai, ji prailginama iki trijų mėnesių.

590 straipsnis.	Įpėdinio, pradėjusio valdyti paveldimą turtą, prieš atvykstant kitiems įpėdiniams, teisės

Įpėdinis, kuris pradėjo valdyti paveldimą turtą, nelaukdamas, iki atvyks kiti įpėdiniai, neturi teisės disponuoti paveldimu turtu (jį parduoti, įkeisti ir pan.), iki sueis šeši mėnesiai nuo palikimo atsiradimo dienos arba iki jis gaus paveldėjimo teisės liudijimą.

Prieš sueinant nurodytam terminui arba prieš gaudamas paveldėjimo teisės liudijimą, įpėdinis turi teisę daryti iš paveldimo turto tik šias išlaidas:

1) apmokėti palikėjo slaugymo ligos metu išlaidoms, taip pat jo laidojimo ir kapo sutvarkymo išlaidoms 72 590 straipsnio antrosios dalies 1 punktas-su pakeitimais, padarytais 1975 m. kovo 26 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1975, Nr. 9-72). ;

2) išlaikyti piliečiams, kurie buvo palikėjo išlaikomi;

3) patenkinti pretenzijoms dėl darbo užmokesčio ir joms prilygintoms pretenzijoms;

4) apsaugoti ir tvarkyti paveldimam turtui.

591 straipsnis. Atsisakymas nuo palikimo

Įstatyminis ar testamentinis įpėdinis turi teisę per šešis mėnesius nuo palikimo atsiradimo dienos atsisakyti nuo palikimo. Kartu jis gali nurodyti, kad atsisako nuo palikimo kitų asmenų iš įstatyminių ar testamentinių įpėdinių tarpo naudai, valstybės arba atskiros valstybinės, kooperatinės ar kitos visuomeninės organizacijos naudai.

Atsisakymas nuo palikimo, nenurodant, kieno naudai įpėdinis atsisako nuo palikimo, sukelia tas pačias pasekmes, kaip ir palikimo nepriėmimas.

Įpėdinis atsisako nuo palikimo, paduodamas apie tai pareiškimą palikimo atsiradimo vietos notarinei kontorai.

Neleidžiama atsisakyti nuo palikimo, jeigu įpėdinis padavė palikimo atsiradimo vietos notarinei kontorai pareiškimą apie tai, kad jis priima palikimą arba prašo išduoti jam paveldėjimo teisės liudijimą.

592 straipsnis. Paveldėjimo dalių padidėjimas

Jeigu įstatyminis ar testamentinis įpėdinis nepriėmė palikimo arba jeigu testatorius atėmė iš įpėdinio paveldėjimo teisę, tai palikimo dalis, priklausiusi tam įpėdiniui, atitenka įstatyminiams įpėdiniams ir padalijama tarp jų lygiomis.

Jeigu palikėjas visą savo turtą paliko testamentu savo paskirtiems įpėdiniams, tai palikimo dalis, priklausiusi atkritusiam įpėdiniui, atitenka kitiems testamentiniams įpėdiniams ir padalijama tarp jų lygiomis.

Šiame straipsnyje nustatytos taisyklės netaikomos tiems atvejams, kada įpėdinis atsisako nuo palikimo kito įpėdinio, valstybės arba valstybinės, kooperatinės ar kitos visuomeninės organizacijos naudai (591 straipsnis) arba kada atkritusiam įpėdiniui yra paskirtas antrinis įpėdinis (577 straipsnis).

593 straipsnis. Palikimo perėjimas valstybei

Paveldimas turtas paveldėjimo teise pereina valstybei:

1) jeigu turtas testamentu paliktas valstybei;

2) jeigu palikėjas neturi nei įstatyminių, nei testamentinių įpėdinių;

3) jeigu nė vienas įpėdinis nepriėmė palikimo;

4) jeigu iš visų įpėdinių atimta paveldėjimo teisė (572 ir 575 straipsniai).

Jeigu kuris nors įpėdinis atsisakė nuo palikimo valstybės naudai, tai valstybei pereina tam įpėdiniui priklausiusi paveldimo turto dalis.

Jeigu, nesant įstatyminių įpėdinių, testamentu palikta tiktai dalis palikėjo turto, tai likusioji dalis pereina valstybei.

Šiame straipsnyje numatytais atvejais palikimo sudėtyje esanti autorinė teisė arba atsisakiusiam įpėdiniui priklausiusi teisė į autorinio atlyginimo dalį pasibaigia.

594 straipsnis. Įpėdinio atsakomybė už palikėjo skolas

Priėmusysis palikimą įpėdinis atsako už palikėjo skolas jam perėjusio paveldėto turto tikrosios vertės ribose. Tokiais pat pagrindais atsako valstybė, kuriai atitenka turtas šio kodekso 593 straipsnyje nustatyta tvarka.

Jeigu yra keli įpėdiniai, tai kiekvienas iš jų atsako už palikėjo skolas proporcingai savo gautai palikimo daliai.

595 straipsnis. Kreditorių pretenzijų pareiškimo tvarka

Palikėjo kreditoriai turi teisę per šešis mėnesius nuo palikimo atsiradimo dienos pareikšti savo pretenzijas priėmusiems palikimą įpėdiniams arba testamento vykdytojui ar palikimo atsiradimo vietos notarinei kontorai arba pareikšti teisme ieškinį paveldimam turtui.

Pretenzijos pareiškiamos nepriklausomai nuo atitinkamų reikalavimų termino suėjimo.

Jeigu kreditoriai nesilaiko šių taisyklių, jie praranda jiems priklausančias reikalavimo teises.

596 straipsnis. Paveldimo turto apsauga

Palikimo atsiradimo vietos notarinė kontora, o tose vietovėse, kur notarinės kontoros nėra,–gyvenvietės, apylinkės ar miesto Liaudies deputatų tarybos vykdomasis komitetas, imasi priemonių paveldimam turtui apsaugoti, kada tai reikalinga valstybės, įpėdinių, testamentinės išskirtinės gavėjų ar kreditorių interesais.

Paveldimas turtas saugomas, iki jį priims visi įpėdiniai, o jeigu jis nepriimtas,–iki pasibaigs terminas, nustatytas palikimui priimti.

597 straipsnis. Paveldimo turto saugotojo ar globėjo skyrimas

Jeigu palikimo sudėtyje yra turto, kurį reikia tvarkyti (gyvenamasis namas ir pan.), taip pat jeigu palikėjo kreditoriai pareiškia ieškinį, prieš priimant įpėdiniams palikimą, tai notarinė kontora skiria turto saugotoją, o tose vietovėse, kur notarinės kontoros nėra, gyvenvietės, apylinkės ar miesto Liaudies deputatų tarybos vykdomasis komitetas skiria tam turtui globėją.

Esant reikalui, valstybinės notarinės kontoros, iki įpėdiniai priima palikimą, o jeigu jis nepriimtas, tai iki valstybei bus išduotas paveldėjimo teisės liudijimas, duoda nurodymą išduoti iš paveldimo turto lėšų apmokėti įpėdinių iškvietimo išlaidoms, taip pat apmokėti šio kodekso 590 straipsnyje nurodytoms išlaidoms 73 597 straipsnio antroji dalis-su pakeitimais, padarytais 1975 m. kovo 26 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1975, Nr. 9-72). .

598 straipsnis. Paveldėjimo teisės liudijimo išdavimas

Įpėdiniai, šaukiami paveldėti pagal įstatymą arba pagal testamentą, gali prašyti palikimo atsiradimo vietos notarinę kontorą išduoti paveldėjimo teisės liudijimą.

Tokia pat tvarka išduodamas paveldėjimo teisės liudijimas, ir paveldimam turtui perėjus valstybei.

599 straipsnis. Paveldėjimo teisės liudijimui išduoti terminas

Paveldėjimo teisės liudijimas įpėdiniams išduodamas, suėjus šešiems mėnesiams nuo palikimo atsiradimo dienos.

Paveldint tiek pagal įstatymą, tiek ir pagal testamentą, paveldėjimo teisės liudijimas piliečiams gali būti išduodamas, ir prieš sueinant šešiems mėnesiams nuo palikimo atsiradimo dienos, jeigu notarinė kontora turi duomenis, kad, be asmenų, prašančių išduoti paveldėjimo teisės liudijimą, daugiau įpėdinių nėra.

600 straipsnis. Paveldėto turto padalijimas

Paveldėtas turtas pasidalijamas priėmusių palikimą įpėdinių susitarimu sutinkamai su priklausančiomis jiems dalimis. Įpėdiniams nesusitarus, paveldėtas turtas padalijamas teismine tvarka.

Jeigu yra pradėtas, bet dar negimęs įpėdinis, tai įpėdiniai turi teisę pasidalyti paveldėtą turtą, tiktai išskirdami jam priklausančią palikimo dalį. Kad būtų apsaugoti negimusio įpėdinio interesai, dalyvauti dalybose turi būti kviečiamas globos ir rūpybos organo atstovas.

601 straipsnis. Paveldėjimas kolūkiečio kieme

Mirus kolūkiečio kiemo (piliečio, užsiimančio individualia darbine veikla žemės ūkyje), nariui, paveldėjimas kiemo (piliečio, užsiimančio individualia darbine veikla žemės ūkyje, šeimos) turte neatsiranda.

Jeigu, mirus kolūkiečio kiemo (piliečio, užsiimančio individualia darbine veikla žemės ūkyje) nariui, kitų kiemo (piliečio, užsiimančio individualia darbine veikla žemės ūkyje, šeimos) narių nelieka, kiemo (šeimos) turtui taikomos šiame skyriuje nustatytos taisyklės 74 601 straipsnis ir penkiasdešimtojo skirsnio pavadinimas-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363) .

602 straipsnis. Indėlininko teisės disponuoti savo indėliu mirties atvejui

Jeigu piliečiai, turintys indėlius valstybinėse darbo taupomosiose kasose ar TSRS valstybiniame banke, davė taupomajai kasai ar bankui patvarkymą jų mirties atveju išmokėti indėlį piliečiui arba valstybei ar atskirai valstybinei, kooperatinei ar kitai visuomeninei organizacijai, tai šiais atvejais indėlis neįtraukiamas į paveldimo turto sudėtį ir jam netaikomos taisyklės, nustatytos šiame skyriuje.

Jeigu indėlininkas tokio patvarkymo taupomajai kasai ar bankui nedavė, tai indėlininko mirties atveju jo indėlis atitenka įpėdiniams bendrais pagrindais pagal šio skyriaus taisykles.

Tvarką, kuria disponuojama mirties atvejui indėliais valstybinėse darbo taupomosiose kasose ir TSRS valstybiniame banke pagal specialius indėlininkų nurodymus, nustato šių kredito įstaigų įstatai ir nustatyta tvarka išleistos taisyklės.

Aštuntasis skyrius

Penkiasdešimtasis skirsnis

UŽSIENIO PILIEČIŲ IR ASMENŲ BE PILIETYBES TEISNUMAS,

UŽSIENIO VALSTYBIŲ CIVILINIŲ ĮSTATYMŲ IR TARPTAUTINIŲ

SUTARČIŲ TAIKYMAS 1

603 straipsnis. Užsienio piliečių civilinis teisnumas

Užsienio piliečiai turi Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje tokį pat civilinį teisinimą, kaip ir tarybiniai piliečiai. Atskiras išimtis gali nustatyti TSR Sąjungos įstatymas.

TSRS Ministrų Taryba (TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų civilinių įstatymų pagrindų 122 straipsnis) gali nustatyti atsakomųjų apribojimų tų valstybių piliečiams, kuriose yra specialių tarybiniams piliečiams civilinio teisminio apribojimų.

604 straipsnis. Asmenų be pilietybės civilinis teisnumas

Asmenys be pilietybės turi Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje tokį pat civilinį teisnumą, kaip ir tarybiniai piliečiai. Atskiras išimtis gali nustatyti TSR Sąjungos įstatymas 75 604 ir 605 straipsniai-su pakeitimais, padarytais 1977 m. spalio 26 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1977, Nr. 30-396). .

6041 straipsnis. Įstatymas, taikomas užsienio piliečių ir asmenų be pilietybės civiliniam veiksnumui

Užsienio piliečio civilinį veiksnumą nustato įstatymas šalies, kurios pilietis jis yra.

Asmens be pilietybės civilinį veiksnumą nustato įstatymas šalies, kurioje jis nuolat gyvena.

Užsienio piliečių ir asmenų be pilietybės civilinį veiksnumą ryšium su Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje sudaromais sandoriais ir prievolėmis, kylančiomis dėl padarytos žalos Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje, nustato tarybinis įstatymas.

Nuolat gyvenantys Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje užsienio piliečiai ir asmenys be pilietybės gali būti pripažinti neveiksniais arba apribotas jų veiksnumas ta tvarka, kurią nustato TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai.

605 straipsnis. Užsienio įmonių ir organizacijų civilinis teisnumas

Užsienio įmonės ir organizacijos gali be atskiro leidimo sudarinėti Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje užsienio prekybos ir su ja susijusių atsiskaitymo, draudimo ir kitokių operacijų reikalais sandorius su tarybiniais užsienio prekybos susivienijimais ir kitomis tarybinėmis organizacijomis, kurioms suteikta teisė sudarinėti tokius sandorius.

Užsienio įmonių ir organizacijų civilinis teisnumas, sudarant užsienio prekybos ir su ja susijusių atsiskaitymo, draudimo ir kitokių operacijų reikalais sandorius, nustatomas pagal šalies įstatymą, kur įsteigta įmonė arba organizacija 1.

606 straipsnis. Įstatymas, taikomas sandorio formai

Užsienyje sudaromo sandorio formai taikomas jo sudarymo vietos įstatymas. Tačiau sandoris negali būti pripažįstamas negaliojančiu dėl formos nesilaikymo, jeigu laikytasi TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų reikalavimų.

Tarybinių organizacijų sudaromų užsienio prekybos sandorių formą ir pasirašymo tvarką, nepriklausomai nuo tų sandorių sudarymo vietos, nustato TSR Sąjungos įstatymai.

Sandorių, sudaromų dėl Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje esančių pastatų, formai taikomi TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai.

607 straipsnis. Įstatymas, taikomas prievolėms, atsirandančioms iš užsienio prekybos sandorių

Užsienio prekybos sandorio šalių teisės ir pareigos nustatomos pagal jo sudarymo vietos įstatymus, jeigu ko kita nenustato šalių susitarimas.

Nuosavybės teisės į daiktą pagal užsienio prekybos sandorį atsiradimas ir nutraukimas nustatomas pagal jo sudarymo vietos įstatymą, jeigu ko kita nenumatyta šalių susitarimu.

Nuosavybės teisė į daiktą, kuris pagal užsienio prekybos sandorį yra kelyje, nustatoma daiktą pasiuntusios šalies įstatymu, jeigu ko kita nenumatyta šalių susitarimu.

Sandorio sudarymo vieta nustatoma pagal tarybinį įstatymą 76 607 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1977 m. spalio 26 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1977, Nr. 30-396). .

6071 straipsnis. Įstatymas, taikomas įgaliojimo formai ir galiojimo terminui

Įgaliojimo formą ir galiojimo terminą nustato jį išdavusios šalies įstatymas. Tačiau įgaliojimas negali būti pripažintas negaliojančiu dėl to, kad nesilaikyta formos, jeigu ji patenkina tarybinio įstatymo reikalavimus.

6072 straipsnis. Įstatymas, taikomas ieškininei senačiai

Ieškininė senatis nustatoma pagal šalies įstatymą, kurios įstatymai taikomi, nustatant atitinkamų teisinių santykių dalyvių teises ir pareigas.

Reikalavimus, kuriems ieškininė senatis netaikoma, nustato tarybiniai įstatymai.

6073 straipsnis. Įstatymas, taikomas nuosavybės teisei

Nuosavybės teisę į daiktą nustato įstatymas šalies, kur tas daiktas yra.

Nuosavybės teisės į daiktą atsiradimą ir nutraukimą nustato įstatymas šalies, kur tas daiktas buvo tuo metu, kai buvo padaryti veiksmai ar buvo kitokios aplinkybės, kurios davė pagrindą atsirasti arba nutraukti nuosavybės teisei į daiktą, jeigu ko kita nenumatyta TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymuose.

6074 straipsnis. Įstatymas, taikomas prievolėms, kurios atsiranda dėl padarytos žalos

Šalių teisės ir pareigos pagal prievoles, kurios atsiranda dėl padarytos žalos, nustatomos pagal tos šalies įstatymą, kurioje buvo padarytas veiksmas ar buvo kitokios aplinkybės, kurios davė pagrindą reikalauti atlyginti žalą.

Šalių teisės ir pareigos pagal prievoles, atsirandančias dėl to, kad užsienyje padaryta žala, jeigu šalys yra tarybiniai piliečiai arba tarybinės organizacijos, nustatomos pagal tarybinį įstatymą.

Užsienio įstatymas netaikomas, jeigu veiksmas arba kitos aplinkybės, kuriomis pagrindžiamas reikalavimas atlyginti žalą, pagal tarybinius įstatymus nėra neteisėti.

608 straipsnis. Įstatymas, taikomas paveldėjimui

Paveldėjimo santykiai nustatomi pagal tos šalies įstatymą, kur buvo paskutinė nuolatinė palikėjo gyvenamoji vieta.

Asmens galėjimas sudaryti ir panaikinti testamentą, taip pat testamento ir jo panaikinimo akto forma nustatoma pagal tos šalies įstatymą, kur buvo nuolatinė testatoriaus gyvenamoji vieta akto sudarymo momentu. Tačiau testamentas arba jo panaikinimas negali būti pripažįstamas negaliojančiu dėl formos nesilaikymo, jeigu ji atitinka akto sudarymo vietos įstatymo reikalavimus arba tarybinio įstatymo reikalavimus.

TSR Sąjungoje esančių pastatų paveldėjimas visais atvejais nustatomas pagal tarybinį įstatymą. Tas pats įstatymas nustato asmens galėjimą sudaryti arba panaikinti testamentą, taip pat testamento formą, jeigu juo paliekamas TSR Sąjungoje esantis pastatas.

609 straipsnis. Užsienio įstatymo taikymo apribojimas

Užsienio įstatymas netaikomas, jeigu jo taikymas prieštarautų tarybinės santvarkos pagrindams.

610 straipsnis. Tarptautinės sutartys

Jeigu TSRS tarptautine sutartimi nustatytos kitokios taisyklės, negu tos, kurias numato tarybiniai civiliniai įstatymai, tai laikomos tarptautinės sutarties taisyklės.

Ta pati tvarka taikoma Lietuvos TSR civilinių įstatymų atžvilgiu, jeigu Lietuvos TSR tarptautinėje sutartyje nustatytos kitokios taisyklės, negu numatytos Lietuvos TSR civiliniuose įstatymuose77 610 straipsnis-su pakeitimais, padarytais 1983 m. lapkričio 30 d. įsaku (Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1983, Nr. 34-363). .